Дата документу 25.01.2022 Справа № 332/4684/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/4684/19 Головуючий у 1-й інстанції Сінєльнік Р.В.
Провадження № 22-з/807/18/22 Суддя-доповідач Поляков О.З.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Бєлки В.Ю.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому просив стягнути з Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» заборгованість на загальну суму 931588 грн. (заборгованість із врахуванням індексу інфляції - 501685,55 грн.; заборгованість зі сплати відсотків - 36838,63 грн.; заборгованість за неповернення коштів після розірвання договору - 393063,82 грн.) та моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла № 382 від 07 червня 2011 року в сумі 931588 грн. та моральну шкоду в сумі 50000 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2021 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про стягнення з Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» витрат на правничу допомогу. Стягнуто з Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 17443,14 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням та додатковим рішенням, Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»подало апеляційну скаргу.

Постановою колегії суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду від 23 листопада 2021 року апеляційні скарги Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» задоволено. Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2021 рокупо цій справі скасовано, прийнято нову постанову, за якою позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. Додаткове рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2021 року скасовано.

23 грудня 2021 року на адресу апеляційного суду від Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» надійшла заява про стягнення ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат.

Заява Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» обґрунтована тим, що під час ухвалення судового рішення апеляційним судом не вирішено питання про судові витрати, понесені Запорізьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» при розгляді двох апеляційних скарг.

Так, за подання апеляційної скарги на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2021 рокуними було сплачено судовий збір у розмірі 15334,50 грн., за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2021 року, скаржником сплачено судовий збір у розмірі 1362 грн., а всього 16696,50 грн.

Посилаючись на наведені обставини, Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» просило суд задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнути з ОСОБА_1 на їх користь судовий збір у розмірі 16696 грн.

29 грудня 2021 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення. ОСОБА_1 зазначає, що звертаючись до суду за захистом своїх прав він обґрунтовував підстави звільнення від сплати судового збору як споживача, відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» в якій зазначено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. При цьому, необхідність застосування положень ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» у судах всіх інстанцій визначена в постанові Великої Палати Верхового Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18. Отже, ОСОБА_1 як споживач був звільнений від сплати судового збору в суді першої та апеляційної інстанціях. На підставі викладеного ОСОБА_1 заяву представника відповідача про стягнення з нього сум судового збору вважає безпідставною, та просить відмовити в заяві про ухваленні додаткової постанови в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору.

У судовому засіданні представник Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» - Русанова Ю.М. доводи заяви підтримала, просила стягнути сплаченими ними судовий збір з ОСОБА_1

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти стягнення з нього судових витрат.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового судового рішення підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

За приписами п.п. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Встановлено, що постановою Запорізького апеляційного суду від 23 листопада 2021 року апеляційні скарги Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» задоволено, однак, під час ухвалення судового рішення за результатами апеляційного розгляду не було вирішено питання про стягнення судового збору, сплаченого за подання апеляційних скарг.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Вбачається, що звертаючись з заявою про ухвалення додаткового рішення, Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» просило стягнути з ОСОБА_1 на їх користь 16696,50 грн. судового збору, сплаченого при зверненні з апеляційними скаргами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2021 року та на додаткове рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2021 року, Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» сплачено судовий збір у розмірі 16696,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 398 від 09 червня 2021 року (т. 2 а.с. 168).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановлено, що у грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» заборгованості у розмірі 931588 грн. (вимога майнового характеру) та моральної шкоди у розмірі 100000 грн. (вимога майнового характеру).

При цьому, відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Таким чином загальна сума всіх позовних вимог ОСОБА_1 дорівнювала 1031588 грн., відповідно 1% від ціни позову складає 10315,88 грн.

Разом з тим, судовий збір відповідно до п.п. 1.1, 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» не повинен перевищувати 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який у 2019 році дорівнював 9605 грн.

Таким чином, при поданні позову судовий збір підлягав сплаті у розмірі 9605 грн.

За приписами пп.6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду оплачується, виходячи з 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Отже, судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2021 року дорівнював 14407,50 грн. (9605*150%).

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Таким чином, за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2021 року судовий збір сплаті не підлягав.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником при зверненні з апеляційними скаргами судовий збір сплачено у більшому розмірі, ніж встановлено законом, а саме надмірно сплачено 2289 грн. (16696,50 -14407,50).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за №1650/24182 (з наступними змінами) визначено, що повернення судового збору здійснюється, зокрема, за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

За таких обставин, надміру сплачений судовий збір у розмірі 2289 грн. не може бути компенсований платнику шляхом ухвалення додаткового рішення.

При цьому, колегія суддів також вважає необхідним роз`яснити, що Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» не позбавлено право звернутися до Запорізького апеляційного суду із заявою про повернення надмірно сплаченої суми судового збору у розмірі 2289 грн.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» судового збору, у розмірі 14407,50 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Статтею 1-1 Закону № 1023-XII передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Отже, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норми про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що ця пільга надається з метою захисту споживачами їх порушених прав.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Вказаний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14?57цс18).

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що підставою позову є несвоєчасне виконання відповідачем заходів щодо проектування, будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку, що спричинило йому збитки, а також моральну шкоду.

Відповідно до п.2 Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого Постановою КМУ №584, договір про придбання житла - договір, що укладається між кандидатом відчужувачем (продавцем, управителем, замовником, забудовником), а саме: договір купівлі-продажу житла на вторинному ринку, договір про участь у фонді фінансування будівництва, договір купівлі-продажу цільових облігацій, договір про пайову участь у житлово-будівельному кооперативі та інші договори, укладені з метою забезпечення фінансування будівництва (реконструкції) житла. Договір №382 від 07 червня 2011 року був саме договором в розумінні п.2 Положення, тобто договором про придбання житла. Згідно п.2.1 договору №382 від 07 червня 2011 року остаточною метою та результатом цього договору було отримання позивачем у власність квартири, тобто він придбавав житло для власних потреб за змістом та правовою природою договору, а отже був споживачем продукції, тобто був споживачем в розумінні п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її права, має право на їх відшкодування (стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Спір, який ініціював позивач, безпосередньо пов`язаний з порушенням прав споживача, а останнім заявлені вимоги про стягнення інвестованих сум з урахуванням індексу інфляції а також моральної шкоди у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань.

У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.

Колегія суддів вважає, що у цій справі правовідносини сторін, поряд з нормами ЦК України, урегульовані нормами законодавства про захист прав споживачів, оскільки вимоги ОСОБА_1 до Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заявлені у зв`язку із порушенням відповідачем строків виконання зобов`язань щодо проектування, будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку, а отже ОСОБА_1 має пільги по сплаті судового збору, передбачену частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

За вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що ОСОБА_1 при зверненні до суду з цим позовом звільнений від сплати судового збору в силу ЗУ «Про захист прав споживачів», проте, у заяві про ухвалення додаткового рішення заявник просить стягнути суму судового збору саме з позивача, а отже, заява про ухвалення додаткового рішення підлягає без задоволення.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що заява Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про ухвалення додаткової постанови (рішення) підлягає залишенню без задоволення.

При цьому, колегія суддів також роз`яснює Запорізькому регіональному управлінню Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» право на повторне звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення з вимогами щодо компенсації судових витрат відповідно до законодавства.

Керуючись ст.ст.260, 270, ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні заяви Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про ухвалення додаткового рішення у цій справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст додаткової ухвали складено 27 січня 2022 року.

Головуючий

Судді: