КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/120/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, постановлене суддею Юзьковою О.Л. 10 вересня 2020 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на неї,

У С Т А Н О В И Л А :

У травні 2019 року представник ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на неї, мотивуючи тим, що 16.01.2019 р. між державою України в особі НБУ та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою І.Г. За умовами договору продавець взяв на себе зобов`язання передати майно у приватну власність покупця, а покупці зобов`язались прийняти майно та сплатити за нього обумовлені грошові суми, у наступних частках: ОСОБА_2 - 1/100 частки у праві власності; ОСОБА_3 - 65/100 часток у праві власності; ОСОБА_4 - 34/100 часток у праві власності. За договором купівлі - продажу відчужується нерухоме майно: житловий будинок (літ. «А») загальною площею 1 514,6 кв. м., житловою площею 679,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який наказом Головного управління охорони культурної спадщини від 10.06.2011 р. за № 10/34-11, внесений до переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини. Відповідно до п. 2.1. договору продаж майна вчиняється за суму у розмірі 52 288 850,00 грн. пропорційно часткам, що купуються покупцями, а саме: ОСОБА_2 - 522 888,50 грн., ОСОБА_3 - 33 987 752,50 грн. та ОСОБА_4 - 17 778 209,00 грн. Сторони передбачили час виникнення права власності на нерухоме майно - з моменту державної реєстрації, за умови повного виконання покупцями зобов`язань по сплаті ціни договору. Позивач та третя особа повністю сплатили передбачені договором кошти. Разом з тим, згідно з інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач також набула права власності на належну їй частку 1/100 у майні.

На даний час, оскільки частка ОСОБА_2 не може бути виділена в натурі, з огляду на те, що в абсолютних величинах відповідачу фактично належить лише 15,146 кв. м. з яких: житлова площа 6, 796 кв. м., нежитлова - 8,35 кв. м. За висновком судового експерта Лісниченка С.В., складеного за результатами проведеного будівельно-технічного дослідження 10.04.2019 р. № 2-10/04 розмір частки нерухомого майна, яка належить на праві власності відповідачу, є недостатньою для влаштування окремо відокремленої квартири. Спільне володіння і користування майном між співвласниками є неможливим. За кілька днів до строку здійснення оплати вартості майна за угодою відповідач повідомила про втрату інтересу до нерухомості і запропонувала сплатити вартість її частки. Зрештою позивач позичив відповідачу кошти для слати за договором. Натомість ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не дійшли згоди щодо взаємної участі у відновленні технічного стану будинку та його використання. Взаємовідносини щодо спільного користування майном у позивача та третьої особи з одної сторони та відповідача з іншої сторони не склалися. Сторони не можуть дійти згоди щодо подальшого утримання та використання майна. Так, лише за березень 2019 р. позивачем на утримання майна витрачено понад 150 000,00 грн., в той час як відповідач ухилилась від витрат на утримання майна. . Кожен із співвласників має своє бачення на використання спільного майна, що призводить до поглиблення конфлікту. За таких обставин представник Позивача просить суд припинити право власності ОСОБА_2 на 1/100 частку у житловому будинку (літ. «А»), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 000; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/100 частку у житловому будинку (літ. «А»). що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 000; виплатити на користь ОСОБА_2 вартість 1/100 частки у праві власності на житловий будинок (літ. «А») , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 000, що складає 522 888,50 грн., які були попередньо внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Києва; стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 135 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на неї задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/100 частку у житловому будинку (літ «А»), загальною площею 679,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 000.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/100 частку у житловому будинку (літ «А»), загальною площею 679,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 000.

Виплачено ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/100 частки у житловому будинку (літ «А»), загальною площею 679,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 000 у розмірі 552 888 грн. 50 коп.. що внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Києва 23 серпня 2019 року (платіжне доручення № 40 від 23.08.2019 р.)

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 5 228 грн. 90 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 135 000 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду, 18.02.2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити, скасувати забезпечення позову, мотивуючи тим, що оскаржуване рішення ухвалене судом з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує, що внаслідок порушення норм процесуального права суд припустився помилки в ході визначення можливості виділення частки відповідача в натурі та дійшов хибного висновку, що неможливість її виділення доведена. Крім того, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що співвласники мають бажання спільно утримувати та використовувати спірне майно. Судом також необґрунтовано залишено поза увагою клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу адвоката, наявне в матеріалах справи.

Представник позивача ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну саргу та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , її представник та 3-я особа ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції не з'явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Відповідач ОСОБА_2 , як вбачається із витягу із розшукових обліків МВС від 14.12.2021 року оголошена в розшук, як особа, що переховується від органів досудового розслідування за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченому ст.. 191 ч.5 КК України.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились, оскільки поважності причин їх неявки вони суду не повідомили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що припинення права власності відповідача на 1/100 частку будинку, в якому вона не проживає, не спричинить їй істотної шкоди, з огляду на неможливість виділити зазначену частку в натурі та неможливість спільного користування майном.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що 16 січня 2019 р. між державою Україна в особі Національного банку України, в особі Голови Національного банку України Смолія Я.В. (продавець) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (покупці) було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою І.Г. за умовами якого продавець взяв на себе зобов`язання передати майно - житловий будинок (літ. «А») загальною площею 1514,6 кв. м., житловою площею - 679,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який наказом Головного управління охорони культурної спадщини від 10 червня 2011 року № 10/34-11 внесений до переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини - у приватну власність покупцям, а покупці зобов`язались прийняти майно та сплатити за нього обумовлені грошові суми, у наступних частках кожний: ОСОБА_2 - 1/100 частки у праві власності; ОСОБА_3 - 65/100 часток у праві власності; ОСОБА_4 - 34/100 часток у праві власності.

Як вбачається з договору купівлі-продажу, продаж майна за домовленістю сторін, за результатами торгів (аукціону) оформлених Протоколом № 1 Проведення повторного аукціону з продажу державного майна, що обліковуються на балансі Національного банку України, вчиняється за суму 52 288 850,00 грн., яка сплачується покупцями на розрахунковий рахунок продавця.

При цьому сторони домовились (п. 2.1.1. договору), що покупці сплачують вказану суму пропорційно часткам, що ними купуються, а саме ОСОБА_2 - 552 888,50 грн.; ОСОБА_3 - 33 987 752,50 грн.; ОСОБА_4 - 17 778 209,00 грн.

Також сторони обумовили (6.7 договору), що право власності на майно виникає у покупців з моменту державної реєстрації за умови повного виконання зобов`язань покупцями по сплаті цини договору.

Як свідчать надані представником позивача докази, право власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на частки житлового будинку (літ. «А») АДРЕСА_1 , зареєстровано у встановленому законом порядку, а саме за позивачем 65/100 часток, за відповідачем 1/100 часток, третьою особою - 34/100 часток.

Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Також суд першої інстанції встановив, що підстави вважати, що договір купівлі - продажу не відповідає вимогам закону відсутні з огляду на висновки, зроблені колегією суддів судової палати з розгляду цивільних прав Київського апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг Національного банку України, представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2019 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Національного банку України, Товарної біржі «Універсальна товарно-сировинна біржа», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Слінькової Ірини Геннадіївни про визнання недійсними аукціону та договору купівлі - продажу нерухомого майна, визнання незаконними та скасування записів про право власності.

Так, судом апеляційної інстанції було скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.12.2019 року, яким визнано недійним повторний аукціон з продажу державного майна, що обліковується на балансі Національного банку України - житлового будинку (літ. 2А»), загальною площею 1514,6 кв. м., житловою 679,6 кв. .м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , результати якого оформлено Протоколом № 1 Проведення повторного аукціону з продажу державного майна, що обліковується на балансі Національного банку України від 07 грудня 2018 року; визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку (Літ. А») загальною площею 1 514,6 кв.м., житловою площею 679,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 16 січня 2019 року Національним банком України та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою І.Г., зареєстрованим в реєстрі за № 94; визнано незаконним та скасовано запис про право власності № 30612782 від 07.03.2019 р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою І.Г.; визнано незаконним та скасовано запис про право власності № 30612470від 07.03.2019 р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою І.Г. та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 повністю.

При цьому колегією суддів зазначено, що у справі позивач була саме тією особою, яка вчиняла дії з укладення договору з Товарною біржею, збирала документи та заповнювала Заяву на участь в аукціоні, брала участь у процедурі аукціону, особисто підписувала договір купівлі - продажу за результатами аукціону та сплатила вартість своєї частки.

За заявою ОСОБА_3 фахівцями ТОВ «Український центр судових експертиз» за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження 10.04.2019 р. складено висновок експерта № 2-10/04 відповідно до якого без збільшення часток співвласників, розділити житловий будинок (літ. «А»), загальною площею 1514,6 кв. м., житловою площею 679.6 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які сукупно володіють 99/100 часток у праві власності, з одного боку, та ОСОБА_2 , яка володіє 1/100 часткою у праві власності, з іншого боку, таким чином, що частка ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , сукупно складатиме 1499.454 кв. м. - загальної площі, з яких 672,804 кв. м. - житлова площа, а частка ОСОБА_2 складатиме 15,146 кв. м. - загальної площ, з яких 6,796 кв. м. - житлова площа відповідно, не вбачається можливим в зв`язку з нестачею площі для влаштування однієї відокремленої квартири.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

За висновком експерта № 2-10/04 без збільшення часток співвласників виділити в натурі 1/100 частку у праві власності на житловий будинок (літ. «А»), загальною площею 1514,6 кв. м., житловою площею 679.6 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 та фактично складатиме 15,146 кв. м. - загальної площ, з яких 6,796 кв. м. - житлова площа відповідно, не вбачається можливим в зв`язку з нестачею площі для влаштування однієї відокремленої квартири.

23.08.2019 р. позивачем ОСОБА_3 внесено на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Києва суму у розмірі 552 888,50 грн. - суму внесену ОСОБА_2 в якості оплати 1/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується платіжним дорученням № 40 від 23.08.2019 р., оригінал якої міститься в матеріалах справи..

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12, від 24 лютого 2016 року № 6-2784цс15.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки частка відповідача є незначною , а саме лише 1/100 частка, вона за висновком експерта не може бути виділена в натурі, що перешкоджає спільному користуванню спільною власністю.

Сторони не дійшли згоди щодо володіння і користування майном спільно, а також щодо утримання цього майна. Судом встановлено, що позивачем на утримання майна витрачаються значні кошти, відповідач не несе витрати за утримання майна та перебуває у розшуку.

Суд першої інстанції припиняючи право власності відповідача на спірне приміщення , прийшов до правильного висновку про те, що позбавлення відповідача права власності на 1/100 частку приміщення їй та членам її родини не буде завдано істотної шкоди, оскільки відповідач після придбання майна не використовувала його жодним чином.

Доводи апеляційної скарги про те, що частка відповідача у спірному приміщенні може бути виділена їй в натурі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не підтверджені відповідачем будь-якими доказами, крім того, спростовані висновком експерта № 2-10/04.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності зменшення витрат на правову допомогу не можуть бути прийняті судом, оскільки у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України вони є співмірними зі складністю справи, обсягом наданих послуг, витраченим часом адвоката та у відповідності до вимог процесуального законодавства підтверджені належними доказами - у позові наведено об`єм робіт та наданих послуг, що їх було виконано адвокатом, з урахуванням п. 2.1. заявки 4/с-ЖД від 06.03.2019 р на надання правничої допомоги на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 06.03.2019 р., надано докази сплати ОСОБА_3 суми у розмірі 135 000,00 грн. на підставі укладеного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 січня 2022 року.

Суддя - доповідач:

Судді: