Справа № 367/171/22
Провадження №2-о/367/110/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2022 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Линника В.Я.,

за участі секретаря Балинської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,-

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла зазначена вище заява, в якій заявниця зазначає, що вона та ОСОБА_2 були зареєстровані у шлюбі з 03.08.2002 р., але подружнє життя не склалося, тому шлюб було розірвано 11.09.2017 р. Ірпінським міськрайонним судом Київської області. Після розлучення її прізвище змінено з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 . Від даного шлюбу в них є дитина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з тим, повідомила, що ОСОБА_2 згідно рішення Херсонського міського суду від 23.06.2020 р. позбавлено батьківських прав. Перед розлученням вони проживали разом за адресою АДРЕСА_1 у квартирі, яка належить їй. Під час спільного проживання з ОСОБА_2 ще до розлучення останній постійно підіймав на неї та дитину руку, бив кулаками та ногами у всі області тіла. Висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй та сину тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона чисельну кількість разів викликала поліцію, що фіксувала вказані обставини. За вказані протиправні дії складені щодо ОСОБА_2 адмінпротоколи, за якими його було притягнено до адміністративної відповідальності, а також були порушені кримінальні провадження. Постійні побиття стали підставою не тільки для розриву сімейних відносин, я й її переїзду з квартири, оскільки вона боялася за своє життя та життя сина, оскільки ОСОБА_2 погрожував що вб`є їх. Зазначає, що окрім фізичного і морального насильства, ще й є матеріальними, оскільки своїми протиправними діями позбавив її права користуватись наявним житлом. Вимушена з сином проживати на різних піднайомних квартирах в м. Ірпіні. Син ходить в школу № 12 по вул. Академіка Заріфи Алієвої, 64 в м. Ірпінь . Тому з підстав вищевикладених вона проживати в своїй квартирі не може. ОСОБА_2 поміняв замки і погрожує їй розправою. Періодично пише їй смс-повідомлення, в яких містяться погрози. Вказане створює реальну загрозу життю її та сину і не дає можливості проживати в її квартирі, а тому є всі підстави для застосування до нього судом заходів про видачу обмежувального припису.

Заявниця ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена, причини неявки суду не повідомила.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Суд вважає, що неявка в судове засідання заявниці та заінтересованої особи не перешкоджає розгляду заяви, оскільки участь заявниці може становити загрозу подальшої дискримінації чи насильства.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11.09.2017 р. було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Під час шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно не проживають.

ОСОБА_8 систематично протягом тривалого періоду часу ображає заявницю та погрожує їй в текстових повідомленнях фізичною розправою.

Згідно зі ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п.п. 3, 14 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя та колишнє подружжя.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 зазначеного вище Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені норми Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року, винесеній у справі № 754/6995/19, зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантується існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявник обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа ОСОБА_2 .

Тож, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи сам вид насильства (психологічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про необхідність покладення на заінтересовану особу обов`язків: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , наближатися на менше ніж 100 метрів до ОСОБА_1 у будь-який час доби; заборонити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вести листування, телефонні переговори або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб..

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст.ст. 247, 259, 263-265, 268, 350-1, 350-6 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , наближатися на менше ніж 100 метрів до ОСОБА_1 у будь-який час доби;

- заборонити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вести листування, телефонні переговори або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб.

Встановити строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців. Строк рахувати з дня ухвалення рішення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік.

Рішення в повному обсязі буде виготовлено протягом десяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Суддя: В.Я. Линник