справа № 166/1323/21
провадження № 2/166/15/22
РІШЕННЯ

іменем України

27 січня 2022 року смт.Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Свистун О.М., за участю секретаря - Приймачук О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Самари-Оріхівського ліцею Самарівської сільської ради Ковельського району Волинської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Самарівська сільська рада Ковельського району Волинської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, допущення до роботи,

встановив:

ОСОБА_1 у грудні 2021 року звернулася в суд із вказаним позовом, який мотивує тим, що працює робітником з комплексного обслуговування та ремонту будівель Самари-Оріхівського ліцею Самарівської сільської ради Ковельського району Волинської області. Представник навчального закладу 05 листопада 2021 року вручив йому повідомлення про вакцинацію та наказ №123 к/тр від 05.11.2021 про відсторонення від роботи на час відсутності причин, що зумовили відсторонення, хоча у самому наказі причини відсторонення не вказано. Таким чином керівник закладу вимагав пройти курс вакцинації за один день, керуючись наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 №2153, який набрав чинності лише 07 листопада 2021 року.

Вважає вказаний наказ незаконним, таким, що порушує передбачене ст.43 Конституції України право на працю, оскільки його обмеження може бути здійснено винятково в умовах надзвичайного чи військового стану. Виключно Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а не підзаконними актами встановлюється перелік обов`язкових щеплень. Постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі Постанова КМУ №1236) є підзаконним актом, тому застосуванню не підлягає.

На законодавчому рівні не передбачено порядку відсторонення працівників від роботи з підстав відсутності у них щеплення від COVID-19.

Просить визнати незаконним та скасувати наказ №123к/тр від 05.11.2021 про відсторонення від роботи, допустити його до роботи на посаді робітника з комплексного обслуговування та ремонту будівель Самари-Оріхівського ліцею Самарівської сільської ради Ковельського району Волинської області.

Ухвалою від 02.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі із повідомленням сторін.

Відповідач 16 грудня 2021 року подав до суду відзив на позовну заяву, який мотивує тим, що інформування про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 проводилося щодо усіх працівників навчального закладу з квітня 2021 року як необхідна умова забезпечення права здобувачів освіти на безпечне освітнє середовище, право на якісну освіту в умовах пандемії. Оспорюваний наказ прийнятий із врахуванням вимог законодавства, зокрема Наказу МОЗ від 04.10.2021 №2153, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст.5 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», ст.10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я». Право позивача на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, право учасників освітнього процесу на забезпечення безпеки їх життя та здоров`я. Просить у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання сторони, представник третьої особи не з`явилися, у поданих письмових заявах просили справу розглянути за їх відсутності та, відповідно, позивач задовольнити позов, інші учасники відмовити у його задоволенні.

Суд, дослідивши подані докази, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що згідно з наказом навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня дитячий садок» с.Самари-Оріхові від 05.11.2021 №123 к/тр ОСОБА_1 , робітника з комплексного обслуговування та ремонту будівель, відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 08 листопада 2021 р. на час усунення причин, що зумовили відсторонення (а.с.10). Позивач із вказаним наказом ознайомлений, про що свідчить його підпис. Однак, як вбачається із рукописного тексту на примірнику наказу, із наказом ОСОБА_1 не погодився, мотивуючи незгоду правовою невмотивованістю.

Виданню вказаного наказу передувало вручення позивачу директором навчального закладу 05 листопада 2021 повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 (а.с.11). Згідно із цим же повідомленням ОСОБА_1 доказів на підтвердження вакцинації або наявності протипоказань до профілактичних щеплень станом на 05 листопада 2021 року не надав.

Виданню вказаного наказу передувало вручення позивачу директором навчального закладу 05 листопада 2021 року повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 (а.с.11), яке ОСОБА_1 отримав, а також витяг із протоколу №2 від 25.10.2021 виробничої наради, на якій до відома працівників, у тому числі позивача, доведено Наказ МОЗ від 04.10.2021 №2153 та Постанову КМУ від 20.10.2021 №1096. Проте доказів на підтвердження вакцинації або наявності протипоказань до профілактичних щеплень позивач не надав.

Таким чином, судом установлено, що позивач повідомлявся керівником навчального закладу про намір відсторонення від роботи у випадку ненадання ним документів про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання до проведення таких щеплень в строк до 08 листопада 2021. Відомостей про те, що позивач мав тимчасові труднощі у наданні до 08 листопада 2021 року таких документів та повідомлення відповідача про ці обставини, матеріали справи не містять. Навпаки, як вбачається із доданих до позову документів, позивач висловив незгоду із вищевказаним повідомленням директора ліцею, посилаючись на його невмотивованість.

Враховуючи вказані обставини, а також беручи до уваги той факт, що станом на дату розгляду справи судом відсутні докази вчинення позивачем дій для вакцинації, зокрема медичне обстеження з метою виявлення показань чи протипоказань до щеплення, відтак установлено, що у позивача немає та не було наміру вакцинуватися.

Підставою оспорюваного наказу зазначено ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-ІІІ, Наказ Міністерства охорони здоров`я «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 №2153, п.19 Постанови КМУ від 20.10.2021 №1096 «Про внесення змін до постанови КМУ від 09.12.2020 №1236», п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року №1236.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статтею 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення в Україні» обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших інфекційних хвороб, встановлюється Міністерством охорони здоров`я України.

Обов`язковість профілактичних щеплень проти інших, ніж туберкульоз, поліомієліт, дифтерія, кашлюк, правець та кір, інфекційних захворювань передбачена також Календарем профілактичних щеплень в Україні (п.п.2, 3), затвердженим Наказом МОЗ України від 16.09.2011 № 595.

Наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» установлено, що на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають, зокрема працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Вказаний наказ зареєстрований у Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1306/36928, опублікований в Офіційному віснику України 08 жовтня 2021 року.

Цим наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року № 595.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби CОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» саме керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити, зокрема, відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України,частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Усі вище наведені законодавчі акти є чинними та у встановленому порядку не скасовувались і не визнавалися недійсними.

Порядок відсторонення чітко визначений статтею 46 КЗпП України. Так, за змістом вказаної норми відсторонення працівників від роботи здійснюється власником або уповноваженим ним органом у разі встановлення певних фактів. Так, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсутність інших умов порядку відсторонення не вказує на те, що такий порядок відсутній.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19) викладено висновок, що відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Щодо доводів позивача про порушення керівником навчального закладу конституційного права на працю, суд дійшов таких висновків.

Так, відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У цій справі індивідуальне право (інтерес) позивача відмовитися від щеплення протиставляється загальному праву (інтересу) інших учасників освітнього процесу на охорону здоров`я. Держава, встановивши обов`язок відсторонення від роботи педагогічних працівників, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу.

Відповідно до п.п. а, б ст.10 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" громадяни у сфері охорони здоров`я зобов`язані, зокрема, піклуватися про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Верховних Суд у постанові від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19 висловив правову позицію про те, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто було виправданим.

Європейський суд з прав людини у своїй діяльності дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві та наголошує, що вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних заходів у сфері охорони здоров`я, мета якої є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від інфекційного захворювання. Порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим дотриманням цілей охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання (рішення у справах «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» від 08 квітня 2021 року, «Соломахін проти України» від 15 березня 2012 року).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про лікарські засоби» лікарські засоби допускаються до застосування в Україні після їх державної реєстрації, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частинами 1, 6 статті 9-2 вищевказаного Закону визначено, що у зв`язку із поширенням пандемії коронавірусної хвороби (COVID-19) для забезпечення можливості екстреного медичного застосування окремих лікарських засобів, вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів на час дії надзвичайної ситуації та/або карантину у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, такий лікарський засіб, вакцина або інший медичний імунобіологічний препарат для лікування та/або специфічної профілактики коронавірусної хвороби (COVID-19) може підлягати прискореній державній реєстрації у разі прийняття центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, рішення про державну реєстрацію лікарського засобу, вакцини з метою екстреного медичного застосування з урахуванням певних зобов`язань та за певних, визначених цим Законом, умов.

У разі настання будь-яких наслідків, спричинених застосуванням таких лікарських засобів, вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів для лікування та/або специфічної профілактики коронавірусної хвороби (COVID-19), державою забезпечується здійснення відповідних компенсаційних виплат у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 95 затверджено Порядок державної реєстрації вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів для специфічної профілактики гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, під зобов`язання для екстреного медичного застосування.

Відповідно до пункту 2 вищевказаного Порядку зареєстровано та внесено до Державного реєстру лікарських засобів України згідно із наказами МОЗ України лікарські засоби (медичні імунобіологічні препарати), а саме вакцини КОВІШЕЛД (COVISHIELD), КОМІРНАТІ/COMIRNATY™, CoronaVac, ЯНССЕН, AstraZeneca, Модерна.

Відтак, оцінюючи фактори ризику/користі, позивач мав право вибору вакцини, яка б з урахуванням рекомендацій лікаря, за умови з`явлення до нього, могла бути використана у ході обов`язкової вакцинації.

Отже, право позивача на працю у навчальному закладі було тимчасово обмежено у зв`язку з ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Однак втручання у вказані права позивача ґрунтується на законі і є необхідним для захисту здоров`я учасників освітнього процесу. Досягнення цієї цілі є пріоритетним та виправдовує втручання у право позивача на право на працю. Відтак, втручання у право позивача на працю ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети та цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Таким чином, суд дійшов висновку про законність оспорюваного наказу, відтак - відмову у позові. Зважаючи на правомірність відсторонення позивача від роботи, безпідставною є вимога про допуск до роботи.

Керуючись ст.ст.141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Самари-Оріхівського ліцею Самарівської сільської ради Ковельського району Волинської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Самарівська сільська рада Ковельського району Волинської області, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, допущення до роботи відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання безпосередньо до Волинського апеляційного суду апеляційних скарг у 30-денний строк з дня складення рішення.

Суддя Ратнівського

районного суду О.М.Свистун