Ухвала

20 січня 2022 року

м. Київ

справа № 550/485/21

провадження № 61-453ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 21 липня 2021 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року та додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою.

Свій позов ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що 28 квітня 2016 року він передав ОСОБА_1 у позику грошові кошти у розмірі 7 500,00 дол. США, яка зобов`язалась повернути їх за першою вимогою, що підтверджується розпискою. 28 березня 2021 року він звернувся до відповідачки з вимогою про повернення коштів, проте остання у добровільному порядку їх не повернула.

З урахуванням наведеного, просив суд стягнути на його користь з відповідача грошові кошти за борговою розпискою від 28 квітня 2016 року у розмірі 7 500,00 дол. США, та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 21 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 7 500,00 дол. США за борговою розпискою від 28 квітня 2016 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 066,64 грн судового збору.

Додатковою постановою від 25 листопада 2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено та ухвалено додаткову постанову, якою стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13 862,94 грн витрат на правничу допомогу.

ОСОБА_1 у січні 2022 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 21 липня 2021 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року та додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову в яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2022 року становить 2 481,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову, яка визначається в іноземній валюті, розраховується у національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання заяви.

З урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день подання ОСОБА_1 касаційної скарги (станом на 06 січня 2022 року 1 долар США дорівнював 27,45 грн) ціна позову еквівалентна 205 875,00 грн.

Таким чином, ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 100 = 248 100,00 грн).

Касаційна скарга містить посилання на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Наведені у касаційній скарзі обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, з огляду на наступне.

Верховний Суд у своїх постановах від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц, від 11 червня 2021 року у справі № 753/11670/17, зробив висновок про те, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Судами попередніх інстанцій у цій справі встановлено, що на підтвердження своїх вимог, позивач надав оригінал розписки відповідачки від 28 квітня 2016 року, зі змісту якої вбачається, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, зокрема прізвища, ім`я та по батькові сторін, паспортні дані, місце їх проживання, валюту позики, дату її складання, обов`язок повернення суми позики - на першу вимогу, підпис відповідачки. Судами встановлено, що розписка в повній мірі підтверджує факт укладення договору позики, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Натомість, відповідачкою не доведено, що боргова розписка насправді містить іншу правову природу існуючих між сторонами правовідносин. Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій у цій справі не суперечать вищевказаним правовим висновкам Верховного Суду.

Посилаючись на наявність зазначених обставин, заявником не обґрунтовано у чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що стягнуті з неї оскаржуваними судовими рішеннями кошти майже удвічі перевищують її річний дохід, вона є членом малозабезпеченої сім`ї, крім того, вона сама утримує трьох дітей, тому справа має для неї виняткове значення. Зазначені доводи фактично підтверджують незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями, відповідно, не свідчать, що справа має для неї виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 21 липня 2021 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року та додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 25 листопада 2021 рокуу справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак