Справа № 444/1291/19
Провадження № 8/444/1/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року місто Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Оприск З. Л.

секретар судового засідання Усманова З.З.

з участю представника заявника ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за заявою ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про перегляд рішення Жовківського районного суду Львівської області по справі за позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Жовківської районної державної адміністрації Львівської області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення за нововиявленими обставинами,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення по справі за позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Жовківської районної державної адміністрації Львівської області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення.

Заява мотивована тим, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 26.05.2019 року було задоволено позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення. Постановою Львівського апеляційного суду від 18.02.2020 у справі № 444/1291/19 ухвалено таке: Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Посікіри Р.Р. задовольнити частково. Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26.09.2019 року змінити, доповнивши резолютивну частину рішення реченням такого змісту: «Рішення суду в частині виселення з цього предмету іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Рішення суду в частині стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути в рівних частинах з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на користь AT «ПУМБ» витрати по сплаті судового збору в розмірі 21131 грн. В решті рішення суду залишити без змін. Вважає, що рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26.09.2019 року у справі № 444/1291/19 повинно бути переглянуто за нововиявленими обставинами на підставі п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України з огляду на нижче наведене. Підставою позову у справі АТ «ПУМБ» є та обставина, що АТ «ПУМБ» набула право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення державного реєстратора Львівської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.09.2019 року за індексним номером 42884812, скасування запису, поновлення запису про право власності. Вказав, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 14.02.2020 року у справі № 444/2445/19 визнано недійсним та скасовано рішення державного реєстратора - Львівської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.09.2018 року за індексним номером 42884812; скасовано запис про право власності 27806612, згідно з яким право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227) було зареєстровано на праві власності за Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк»; поновлено право власності ОСОБА_3 шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу будинку. Зазначив, що рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26.09.2019 року у справі № 444/1291/19 ухвалено на підставі рішення реєстратора, яке згодом було скасовано. Просив скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26.05.2019 року у справі № 444/1291/19 у зв`язку із нововиявленими обставинами та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю; стягнути з позивача на користь заявника судові витрати.

В судовому засіданні представник заявника підтримав заяву, просив її задоволити з підстав, викладених в заяві.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами потрібно повернути, оскільки таку належало подавати до Львівського апеляційного суду, вказав, що відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно банк досі є власником спірного майна, тому просив відмовити в задоволенні заяви.

У судовому засіданні було досліджено усі наявні в матеріалах справи докази.

З копії рішення Жовківського районного суду Львівської області від 14.12.2020 року в справі № 444/2445/19 вбачається, що судом вирішено визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора - Львівської філії комунального підприємства "Реєстрація майна та бізнесу" Бойко Христини Романівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.09.2018 року за індексним номером 42884812; скасувати запис про право власності 27806612 згідно з яким право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227) було зареєстровано на праві власності за Акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; поновити право власності ОСОБА_3 шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу будинку.

З копії додаткового рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28.01.2021 року в справі № 444/2445/19 вбачається, що судом вирішено стягнути з Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, будинок № 4, ) на користь ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий 11.10.2007 року Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, ІПН НОМЕР_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

З копії постанови Львівського апеляційного суду від 25.08.2021 року по справі № 444/2445/19 вбачається, що рішення Жовківського районного суду Львівської області від 14.12.2020 року та додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28.01.2021 року залишено без змін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

26 вересня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області під головуванням судді Ясиновського Р.Б. у справі № 444/1291/19 ухвалив рішення, яким позов Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Жовківської районної державної адміністрації Львівської області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення задоволив.

Судом у наведеному рішенні було ухвалено усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення; стягнути з Відповідачів на користь АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» витрати по сплаті судового збору в розмірі 21131 грн.

Представник заявника в заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, мотивуючи необхідність скасування рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26.09.2019 у справі № 444/1291/19, вказав, що підставою позову у даній справі була та обставина, що АТ «ПУМБ» набуло право власності на житловий будинок на підставі рішення державного реєстратора, однак рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 14.02.2020 у справі № 444/2445/19 було визнано недійсним та скасовано вказане рішення державного реєстратора, скасовано запис про право власності, згідно з яким право власності на об`єкт нерухомого майна було зареєстровано на праві власності за Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та поновлено право власності ОСОБА_3 шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу будинку. На підтримку свого обгрунтування представник заявника посилається на судову практику Верховного Суду по наступних справах:

- Верховним Судом у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 333/1912/14-ц вказано: «Недійсність договору іпотеки від 21 листопада 2007 року № 127-07 укладеного між ПАТ «Таскомбанк» та ОСОБА_2 , встановлена рішенням Комунарського районного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 333/5467/16 є істотною обставиною у цій справі, оскільки вона тягне за собою відмову в задоволенні вимог про звернення стягнення на передану в заставу спірну квартиру, тобто зумовлює результат, протилежний тому, до якого дійшов суд під час первісного розгляду справи. Вказана істотна обставини існувала на час розгляду справи цивільної справи, однак про неї не було відомо відповідачу ОСОБА_2 , оскільки вона була встановлена рішенням Комунарського районного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 333/5467/16, що набуло чинності 11 лютого 2019 року на підставі постанови Запорізького апеляційного суду. Отже, вказана обставина є нововиявленою. Апеляційний суд залишив поза увагою те, що недійсність договору як його дефектність, що встановлено судом в конкретному випадку, характерна для нього з моменту укладення (частина перша статті 236 ЦК України). Однак ця недійсність могла бути встановлена лише судом за відповідним позовом заінтересованої особи (пункт 2 частини другої статті 16, статті 203, 215 ЦК України).»;

- Верховним Судом у постанові від 11 березня 2020 року у справі №523/2897/16-ц вказано: «Враховуючи наведене, суди дійшли висновку про те, що обставини у даній справі не змінилися під час розгляду позову, існували на день його розгляду, стали відомі лише внаслідок розгляду справи № 522/1361/15-ц, не оцінювалися судом, не є переоцінкою доказів, не є доказом, який не був поданий стороною своєчасно, а тому, враховуючи норми чинного законодавства, наявні матеріали справи, суди визнали вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 375224,15 грн. заборгованості за кредитним договором необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, і прийняли рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки банком відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України втрачено право вимоги до поручителя. Тобто нововиявленою обставиною у даній справі є не рішення суду, а те, що порука на час ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості з поручителя припинилася у силу закону, а не на підставі рішення суду. Ця обставина є нововиявленою, про яку заявник не знав і не міг знати.»;

- Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 639/9536/14-ц вказано: «Недійсність договору іпотеки від 01 жовтня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка була визнана рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 28 квітня 2016 року у справі № 639/5756/15, є істотною обставиною у цій справі, оскільки вона тягне за собою відмову в задоволенні вимог про звернення стягнення на передану в заставу спірну квартиру, тобто зумовлює результат, протилежний до тому, до якого дійшов суд під час первісного розгляду справи. Вказана істотна обставини існувала на час розгляду цивільної справи, однак про неї не було відомо відповідачу ОСОБА_2 , оскільки вона була встановлена рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 28 квітня 2016 року у справі № 639/5756/15, яке набрало законної сили 29 вересня 2016 року. Відтак вказана обставина є нововиявленою.»;

- Верховним Судом у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 754/13238/15-ц вказано: «При ухваленні рішення, яке просив переглянути заявник, апеляційним судом підтверджено, що договір про відступлення прав вимоги від 28 травня 2015 року № 1617 є нікчемним з підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Поряд з цим, вказуючи на те, що банк звернувся з цим позовом передчасно, суд виходив з відсутності рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 02 липня 2015 року, та у зв`язку з цим - ненаданням банком доказів на підтвердження відновлення свого права вимоги за основним та забезпечувальними договорами, в тому числі до поручителів. Відмовляючи Уповноваженій особі Фонду на ліквідацію ПАТ «УПБ» в задоволенні заяви про перегляд рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ухвалення господарським судом рішення про недійсність договору про відступлення права вимоги від 02 липня 2015 року, укладеного між ТОВ «ФК Аурум Фінанс» та ТОВ «Гурман 2014», мало місце після розгляду цієї справи, а тому таке рішення та встановлені ним обставини не можуть вважатися нововиявленими, оскільки вони не існували на час розгляду цієї справи. Однак апеляційний суд залишив поза увагою те, що недійсність договору як його дефектність, що встановлено судом в конкретному випадку, була характерна та наявна для нього з моменту укладення (частина перша статті 236 ЦК України). Однак ця недійсність могла бути встановлена лише судом за відповідним позовом заінтересованої особи (пункт 2 частини другої статті 16, статті 203, 215 ЦК України). Тобто нововиявленою обставиною в цій справі є не рішення суду, а те, що договір про відступлення права вимоги від 02 липня 2015 року є недійсним. Ця обставина є нововиявленою, про яку заявник не знав і не міг знати. Отже, недійсність вказаного договору, яка була визнана рішенням Господарського суду міста Києва від 01 червня 2017 року, є істотною обставиною в цій справі, оскільки її врахування апеляційним судом під час первісного розгляду справи мало б наслідком ухвалення іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.»

Відповідно до положень ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином Верховний Суд у вказаних постановах зазначає, що «недійсність договору як його дефектність, що встановлено судом в конкретному випадку, характерна для нього з моменту укладення (частина перша статті 236 ЦК України)» (справа № 333/1912/14-ц), «нововиявленою обставиною у даній справі є не рішення суду, а те, що порука на час ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості з поручителя припинилася у силу закону, а не на підставі рішення суду» (справа №523/2897/16-ц), «недійсність договору як його дефектність, що встановлено судом в конкретному випадку, була характерна та наявна для нього з моменту укладення (частина перша статті 236 ЦК України). … нововиявленою обставиною в цій справі є не рішення суду, а те, що договір про відступлення права вимоги від 02 липня 2015 року є недійсним» (справа № 754/13238/15-ц).

З аналізу вказаних вище постанов Верховного Суду випливає, що перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами у перелічених справах здійснювався у зв`язку з визнанням недійсними договорів, які були підставами для позову. Недійсність договорів була встановлена судом. І ці договори були дефектними з моменту укладення в силу закону (Цивільний кодекс України), а не на підставі рішення суду.

Однак, в даній справі представник заявника визначає нововиявленою обставиною визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора саме на підставі рішення суду від 14.12.2020 року, тобто рішення державного реєстратора втратило свою силу з набранням законної сили рішенням суду в справі № 444/2445/19, яким його скасовано, а не з моменту прийняття такого рішення державним реєстратором.

В даному випадку не підлягає застосуванню положення ч.1 ст.236 ЦК України про недійсність правочину з моменту його вчинення в силу закону, оскільки дана норма застосовується виключно до правочинів, натомість відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Відтак, зазначені представником заявника правові висновки Верховного Суду стосуються інших правовідносин та не підлягають до застосування в даній справі.

Окрім цього в обґрунтування заяви представник заявника у заяві наводить скорчене речення п. 53 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 752/4995/17: «Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що нововиявленою обставиною є не факт ухвалення судового рішення, не самe це рішення як юридичний факт, а обставина, яку у ньому встановив суд». У цій справі Велика Палата Верховного Суду ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року залишила без змін. 10 вересня 2020 року Голосіївський районний суд міста Києва постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. «Мотивував так: Обставина, яку позивач вважає нововиявленою, а саме недійсність довіреності, була відома йому ще на дату подання позовної заяви, і аргумент щодо такої недійсності оцінювали суди трьох інстанцій. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення, а тому не могли бути враховані судом під час ухвалення судового рішення, є новими обставинами. Вони можуть бути підставою для того, щоби заявити нову позовну вимогу або інші вимоги на стадії виконання судового рішення (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі N 147/325/13-ц). Рішення чеського суду не є нововиявленою обставиною, а є новим доказом. Тому перегляд рішення суду першої інстанції на підставі нового доказу, який раніше суд не оцінював, суперечитиме пункту 2 частини четвертої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)». Вирішуючи питання підстав для відступу від висновку Верховного Суду стосовно нововиявлених обставин, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, щодо нововиявлених обставин, які стосувались встановлення рішенням суду факту недійсності договорів, Велика Палата Верховного Суду вважала, що цей висновок не суперечить висновкам судів у справі і стосується іншої ситуації, тому вказала, що «53. Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскільки нововиявленою обставиною є не факт ухвалення судового рішення, не саме це рішення як юридичний факт, а обставина, яку у ньому встановив суд, то підстави для відступу від означених висновків немає».

На час звернення ОСОБА_3 до суду з позовом до Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний реєстратор Львівської філії комунального підприємства "Реєстрація майна та бізнесу" Бойко Христина Романівна про визнання недійсним (протиправним) та скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про право власності, поновлення права власності шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності (19.09.2019 року) частина 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» діяла в наступній редакції: «У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 р. у справі № 367/2022/15?ц зазначила: «Рішення суб`єкта державної реєстрації прав на державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права».

Однак з 16.01.2020 року законодавець змінив зазначену норму, виклавши її в такій редакції: «Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав)» (частина 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Із зазначеного вбачається, що з 16.01.2020 року законодавець виключив з конструкції статті можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, у зв`язку з чим задоволення позовної вимоги про скасування записів державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав, оскільки нормою воно не передбачене, а реєстратор, у свою чергу, отримуючи судове рішення про скасування запису, не зможе його виконати. Більше того, структурна побудова Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передбачає випадки, коли запис (наприклад, про іпотеку) залишається, але при необхідності провести певні зміни (наприклад, зміну іпотекодержателя) здійснюється реєстраційна дія на підставі рішення державного реєстратора (без внесення нового чи зміни номера запису).

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 752/4995/17: « 33. Рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Підставами для такого перегляду є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (частина перша та пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України). Близькі за змістом приписи є у частині першій і пункті 1 частини другої статті 320 Господарського процесуального кодексу України, частині першій і пункті 1 частини другої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України. 34. Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі N 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року (пункти 7.4-7.5)). 34.1.1. Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі N 726/938/18). 35. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі N 127/10129/17 від 22 січня 2019 року (пункт 26)). 36. Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (див. зазначену постанову у справі N 127/10129/17 (пункти 27, 28)). 37. Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі N 9901/819/18 від 14 квітня 2021 року (пункт 6.38)).

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 14.12.2020 року в справі № 444/2445/19, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 25.08.2021 року, було прийняте після ухвалення рішення, яке заявник просить переглянути, тобто, встановлені ним обставини є новим доказом, а не доказом, яким підтверджується нововиявлена обставина, оскільки рішення державного реєстратора втратило свою дійсність 25.08.2021 року з набранням законної сили рішенням суду в справі № 444/2445/19, а не з моменту прийняття такого рішення державним реєстратором.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 815/6834/15 перегляд рішення, яке набуло законної сили, без наявності достатніх підстав, зокрема, у силу помилкового віднесення обставин до нововиявлених, суперечить принципу правової визначеності. Безумовно інститут перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами вже по своїй природі передбачає конфлікт між принципом «правової визначеності» та «правом на справедливий суд», але останній (з урахуванням того ж принципу «правової визначеності», в аспекті чіткості судового процесу та винятковості переліку і вимог до обставин, що можуть виступати як нововиявлені) має пріоритет.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі N 147/325/13-ц виснував, що обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення, а тому не могли бути враховані судом, є новими і можуть бути підставою для заявлення нової позовної вимоги чи інших вимог на стадії виконання судового рішення.

Цивільним процесуальним кодексом України передбачено, зокрема, визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Так, відповідно до ч.2 ст.423 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, обставини, зазначені в заяві про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення по справі за позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Жовківської районної державної адміністрації Львівської області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення, не є нововиявленими обставинами.

За таких обставин в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами потрібно відмовити та залишити рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26.09.2019 року у справі № 444/1291/19, яке змінене, доповнене та в частині скасоване постановою Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, в силі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Представником заявника подано до суду копію супровідного листа Жовківського районного суду Львівської області від 23.09.2021 року. Таким чином судом встановлено, що останнім днем строку на подання заяви, з врахуванням неробочого дня 23.10.2021 року, вихідного дня 24.10.2021 року, та керуючись ч.3 ст. 124 ЦПК України, є перший після нього робочий день, 25.10.2021 року. Як вбачається з поштового відтиску на конверті поштове відправлення 528 прийняте 25.10.2021 року. Таким чином заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подана, з врахуванням ч.3 ст. 124 ЦПК України, в строк, передбачений п.1 ч.1 ст. 424 ЦПК України, відтак немає потреби для поновлення строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ч.1 ст. 425 ЦПК України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заявником подано заяву до Жовківського районного суду Львівської області про перегляд рішення суду першої інстанції, а саме Жовківського районного суду Львівської області, що відповідає вимогам ч.1 ст. 425 ЦПК України, відтак підстав для повернення цієї заяви немає.

Інших фактичних даних, які мають значення для справи, немає.

Керуючись ст.236 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 423-429 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення Жовківського районного суду Львівської області по справі за позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Жовківської районної державної адміністрації Львівської області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення за нововиявленими обставинами та залишити в силі рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26 вересня 2019 року, яке змінене, доповнене та в частині скасоване постановою Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, у справі № 444/1291/19.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема, на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається Львівському апеляційному суду.

Дата складення повного тексту ухвали 26 січня 2022 року.

Головуючий Оприск З. Л.