СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

пр. № 2/759/2577/22

ун. № 759/1460/22

25 січня 2022 року суддя Святошинського районного суду м.Києва Ключник А.С., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про нарахування та стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

24.01.2022 р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про нарахування та стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Позовна заява, не відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, оскільки заявлені позовні вимоги майнового характеру, які підлягають грошовій оцінці - про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку (94,5 календарні дні) без поширення дії Закону України «Про державну службу» та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при цьому не зазначено ціну позову, прохальна частина позовної заяви не містить конкретної суми, яку позивач просить стягнути з відповідача, не наведено обґрунтованого розрахунку цієї суми.

Середній заробіток за весь час затримки за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі у справі про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Разом з тим, п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вказівки на те, що від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються позивачі у справах про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою. Тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а тому за відповідні вимоги працівники -позивачі повинні сплачувати судовий збір у порядку, встановленому законом.

Такого висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 р. у справі № 910/4518/16, у якій погодилася з попередніми правовими позиціями Верховного суду України, що вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не належать до вимог, за пред`явлення яких до роботодавця працівники-позивачі були звільнені від сплати судового збору, а отже підлягають оплаті судовим збором.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Разом з тим, грошова компенсація за невикористану відпустку входить до складу фонду оплати праці, а тому при пред`явленні зазначених вимог позивачі звільняються від сплати судового збору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що пільг щодо сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні Законом України «Про судовий збір» не передбачено.

Доказів того, що позивач має інші пільги щодо сплати судового збору не надано.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку, однак в позові не зазначено суму, яка підлягає стягненню.

Як вбачається із положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (992,40 грн.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (12 405,00 грн.).

Тому позовну заяву слід залишити без руху, надати позивачу строк для усунення недоліків:

-уточнення позовних вимог про стягнення середнього заробітку, зазначення ціни позову, обґрунтованого розрахунку суми, що стягується;

-сплати судовий збір в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за реквізитами для сплати судового збору, які розміщені на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет https://sv.ki.court.gov.ua/sud2608/.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.175,177 ЦПК України, суддя-

УХВАЛИВ:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про нарахування та стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Надати позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Ключник А.С.