ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» січня 2022 року

м. Харків

справа № 642/5312/21

провадження № 22ц/818/1911/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А. В., Пилипчук Н. П.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2021 року в складі судді Ольховського Є.Б.

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказала, що на даний час спільне життя з відповідачем не склалось. Вона разом з сином та дочкою від попереднього шлюбу мешкає у своєї баби, дитина перебуває на її утриманні. Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання сина не систематично та у розмірі, недостатньому для забезпечення дитини. Вона не має постійного місця роботи, лише періодичні заробітки. Крім того, має боргові зобов`язання у вигляді кредиту, що виник ще за час шлюбу, однак сплачує його лише вона. Інформація про доходи та місце роботи відповідача у неї відсутня. Відповідач має дитину від першого шлюбу, батьківських прав щодо якої позбавлений.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з даного часу до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття; звернуто до негайного виконання рішення в межах суми платежу за один місяць; в іншій частині позов залишено без задоволення; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 794,50 грн.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_2 подав заяву про його перегляд.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_2 про скасування заочного рішення - залишено без задоволення.

На вказане заочне рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким змінити спосіб та розмір стягнення з нього аліментів, стягнувши матеріальну допомогу на утримання дитини до її повноліття в єдиній частці від його заробітку (доходу) щомісяця в розмірі 50% від законодавчо визначеного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не надав належної оцінки доказам у справі, зокрема, його матеріальному стану. Не врахував того, що він сплачує аліменти на сина від першого шлюбу, не залучив до участі у справі мати його старшого сина. Їхній з позивачкою син більшість часу мешкає з ним та його батьками. Вони займаються його вихованням, він утримує дитину. Він офіційно не працює, отримує невеликі мінливі заробітки, з яких сплачує аліменти на старшого сина та надає допомогу батькам. Він має змогу сплачувати аліменти на утримання сина у мінімальному розмірі - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду - залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач має задовільний стан здоров`я, інших зобов`язань фінансового характеру за виконавчими листами не несе та в змозі сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 3500,00 грн щомісячно.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 05 липня 2018 року перебували у шлюбі (а. с. 3).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 4).

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає з сином за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом від 07 серпня 2021 року, складеним сусідами, та не заперечується ОСОБА_2 (а. с. 9-11).

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 1594/761 вбачається, що ОСОБА_2 за період з 2 кварталу 2020 року по 2 квартал 2021 року отримував доходи з таких джерел: 2 квартал 2020 року - відсутня інформація про доходи, 3 квартал 2020 року - від Харківського міського центру зайнятості у розмірі 5203,29 грн - соціальні виплати з відповідних бюджетів, 4 квартал 2020 року - від Харківського міського центру зайнятості у розмірі 6305,02 грн - соціальні виплати з відповідних бюджетів, 1 квартал 2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Трейд Компані» 1605,00 грн, з яких утримано 80,25 грн податку, - інші доходи; 2 квартал 2021 року - від Харківського міського центру зайнятості у розмірі 92,92 грн - соціальні виплати з відповідних бюджетів (а. с. 30).

З ОСОБА_2 також стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 500,00 грн щомісячно, починаючи з 05 травня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Розмір аліментів з 01 липня 2021 року становить не менше 1255,00 грн. Зазначене підтверджується відомостями з Автоматизованої системи виконавчих проваджень та відповіддю Холодногірсько - Новобаварського Міжрайонного відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на адвокатський запит (а. с. 31, 32, 57).

Надані ОСОБА_2 разом з апеляційною скаргою копії чеків не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони датовані вже після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Як вбачається з положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; тобто розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим з 1 січня 2021 року - 960,50 грн, з 1 липня - 1006,50 грн, з 1 грудня - 1050,00 грн. Гарантований розмір аліментів для дітей віком до 6 років з січня 2022 року становитиме 1050,00 грн, , з липня 2022 року - 1100,00 грн, з грудня 2022 року - 1136,00 грн, а рекомендований - 2100,00 грн.

Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Частинами 1-4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає

Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на підставі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь другої сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 має задовільний стан здоров`я, інших зобов`язань фінансового характеру не має та в змозі сплачувати аліменти у розмірі 3500,00 грн на утримання сина щомісячно.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 хворіє або має незадовільний стан здоров`я.

Його посилання на те, що він наразі офіційно не працевлаштований, отримує нерегулярний дохід, періодично перебуває на обліку в Центрі зайнятості, сплачує аліменти на утримання старшого сина, тому немає можливості сплачувати аліменти в такому розмірі судова колегія відхиляє, оскільки наведені обставини не є безумовною підставою для зменшення розміру стягнутих аліментів, а аліменти старшому сину він сплачує в розмірі 500,00 грн. Інших доказів неможливості сплачувати аліменти в такому розмірі відповідачем не надано.

Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції визначив розмір аліментів, який є належним та співмірним інтересам сторін та дитини.

Разом з тим вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів у частці від його доходу, а не в твердій грошовій сумі, не можуть бути задоволені, адже відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів, та суд не може виходити за межі заявлених вимог.

Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, провадження № 61-22317св19; від 25 листопада 2020 року у справі № 523/2927/18, провадження № 61-13820св19.

Крім того, відповідач просив стягувати аліменти у частці від його заробітку (доходу) щомісяця в розмірі 50% від законодавчо визначеного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Бажану частку доходу, яку мають складати аліменти, відповідач не вказав. Беручи до уваги, що за приписами частини 3 статті 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються лише у один із способів: або у певній частці від доходу матері, батька, або у твердій грошовій сумі, вимоги апеляційної скарги є неконкретизованими та суд взагалі позбавлений можливості задовольнити вимоги, сформульовані у такий спосіб.

При цьому, судова колегія звертає увагу сторін на те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України).

З огляду на вищенаведене, заочне рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а позивачка звільнена від сплати судового збору, перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А. В. Котелевець

Н. П. Пилипчук

Повний текст постанови складено 27 січня 2022 року.