Справа № 509/5482/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Козирського Є.С.

при секретарі Лисенко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), місцезнаходження: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1 про зняття арешту з нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд скасувати арешт земельної ділянки загальною площею 0,2379 га кадастровий номер :03:001:0721, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37), накладений старшим державним виконавцем Васильєв Ю.Ю. Постанова ВП№ 24438372 від 18.07.2011 року видавник Другий Київський ВДВС Одеського МУЮ. (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 37468345); скасувати арешт житлового будинку загальною площею 182.9 кв.м. у тому числі житловою площею 59 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37) накладений старшим державним виконавцем Васильєв Ю.Ю. Постанова ВП№ 24438372 від 18.07.2011 року видавник Другий Київський ВДВС Одеського МУЮ. (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 37469519.

Позов обґрунтовано тим, що 06 вересня 2021 року позивач з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.09.2021 року № 273419504 дізнався, що на майно власником якого він є, а саме: житловий будинок загальною площею 182.9 кв.м. у тому числі житловою площею 59 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37) належить заявнику на праві приватної власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.07.2020 року № 217696213; земельна ділянка загальною площею 0,2379 га кадастровий номер :03:001:0721, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37) належить заявнику на праві приватної власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.07.2020 року №217676826; накладено обтяження старшим державним виконавцем Васильєв Ю.Ю. у вигляді арешту нерухомого майна на підставі Постанови серія АА №168549 від 17.03.2011 року видавник Другий Київський ВДВС Одеського МУЮ, Постанови ВП №24438372 від 18.007.2011 року видавник Другий Київський ВДВС Одеського МУЮ.

За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом про зняття арешту з нерухомого майна та просив його задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позов підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідно інформації, що міститься у спец розділі Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на примусовому виконанні у Другому Київському ВДВС Одеського МУЮ перебувало виконавче провадження ВП №24438372 з примусового виконання виконавчого листа від 10.12.2010 №2-1361/10, виданого Овідіопольським районним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 1007991,58 грн. на користь ОСОБА_3 , в межах вказаного виконавчого провадження були застосовані обмеження, які виступають предметом спору в справі, тобто особою, майно/права якої обтяжуються в межах оскаржуваних арештів майна є ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , а не позивач, про що ОСОБА_1 у позові не зазначає, як не зазначає і будь-яких інших обставин справи. Виконавче провадження ВП №24438372 було закінчене 30.12.2011 р. на підставі п.10 ч.1 ст. 49 виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС, внаслідок чого виконавчий документ №2-1361/10 був направлений на подальше примусове виконання до ВДВС Овідіопольського РУЮ. Також зазначив, що відповідачами в справі за позовом про зняття арешту ( звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Враховуючи викладене, просить відмовити позові.

Також в прохальній частині відзиву просив суд слухати справу за відсутності представника відділу виконавчої служби.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.09.2021 року № 273419504 власником нерухомого майна, а саме: житловий будинок загальною площею 182.9 кв.м. у тому числі житловою площею 59 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37), земельна ділянка загальною площею 0,2379 га кадастровий номер :03:001:0721, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37) є ОСОБА_1 та що накладено обтяження старшим державним виконавцем Васильєв Ю.Ю. у вигляді арешту нерухомого майна на підставі Постанови серія АА №168549 від 17.03.2011 року видавник Другий Київський ВДВС Одеського МУЮ, Постанови ВП №24438372 від 18.07.2011 року видавник Другий Київський ВДВС Одеського МУЮ.

Згідно інформації, що міститься у спец розділі Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на примусовому виконанні у Другому Київському ВДВС Одеського МУЮ перебувало виконавче провадження ВП №24438372 з примусового виконання виконавчого листа від 10.12.2010 №2-1361/10, виданого Овідіопольським районним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 1007991,58 грн. на користь ОСОБА_3 , в межах вказаного виконавчого провадження були застосовані обмеження, які виступають предметом спору в справі, тобто особою, майно/права якої обтяжуються в межах оскаржуваних арештів майна є ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Із зазначеного вбачається, що арешт, який просить зняти позивач накладений старшим державним виконавцем Васильєвим Ю.Ю. у вигляді арешту нерухомого майна на підставі Постанови серія АА №168549 від 17.03.2011 року видавник Другий Київський ВДВС Одеського МУЮ, Постанови ВП №24438372 від 18.07.2011 року видавник Другий Київський ВДВС Одеського МУЮ, у рамках виконавчого провадження ВП№ 24438372 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1361/10 виданого 10.12.2010 Овідіопольським районним судом Одеської області. Боржником у вказаному виконавчому провадженні є ОСОБА_2 , стягувачем ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.11.2019 у справі № 905/386/18 зауважила, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Хоча вказаний вище висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи в порядку господарського судочинства, суд враховує, що в іншій постанові від 05.05.2020 у цивільній справі № 554/8004/16-ц Велика Палата Верховного Суду посилаючись на вказаний вище висновок вже під час розгляду цивільної справи також зазначила, що «відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанова від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 (пункти 39, 62))».

Згідно з положеннями розділів 3 та 7 ЦПК України, п.2 та п.5 Постанови Пленуму ВСУ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) як до відповідача про зняття арешту з майна.

Таким чином, з вказаних вище висновків щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду вбачається, що Другий Київський відділ Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у даній справі є неналежним відповідачем, який може бути залучений до участі в даній справі виключно як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до ч.2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Отже, суд замінює неналежного відповідача лише за клопотанням позивача.

Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

У постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 320/9049/18 зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

В постанові Верховного Суду від 27.01.2021 по справі № 291/1024/18-ц зазначено, що неналежний суб`єктний склад є підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Враховуючи вказані вище висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Оскільки даний позов пред`явлений до неналежного відповідача, суд відмовляє в його задоволенні.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при поданні позову, відносяться на його рахунок.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 89, 141, 259, 265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з нерухомого майна відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 27.01.2022 року.

Суддя: Є. С. Козирський