Єдиний номер справи 490/6274/21
Провадження 22-ц812/2/22 Головуючий по 1 інстанції Шолох Л.М.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2022р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Серебрякова Т.В.,

секретар судового засідання Горенко Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк»

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня 2021р.

за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

встановила:

У серпні 2021р. АТ «Акцент-Банк» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення 21417,37 грн. заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 27 січня 2020р. уклав з відповідачем кредитний договір, за умовами якого надав останній кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 44,40% річних за користування кредитом.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 16 червня 2021р. утворилася заборгованість за кредитом у сумі 21417,37 грн., яка складається з основної заборгованості (тіло кредиту) 14299,81 грн., заборгованості за процентами 7117,56 грн.

Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість за кредитним договором у сумі 21417,37 грн. грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня 2021р. позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» 14299,81 грн. основної заборгованості (тіло кредиту) за кредитним договором від 27 січня 2020р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду в частині відхилених вимог, просив його скасувати і ухвалити нове про їх задоволення.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.ст.626,628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.10561 ЦК розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка за порушення зобов`язань поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

Як встановлено судом, 27 січня 2020р. між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг а А-Банку.

Для обслуговування договору позивач видав відповідачу кредитну картку.

За розрахунком позивача станом на 16 червня 2021р. внаслідок неналежного виконання зобов`язань відповідач має 14299,81 грн. основної заборгованості (тіло кредиту), яку і було стягнуто судом першої інстанції.

Рішення суду в частині задоволених вимог про стягнення основної заборгованості (тіло кредиту) не є предметом перевірки на його законність і обґрунтованість відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом, суд виходив з того, що їх розмір сторонами узгоджено не було.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи.

В матеріалах справи наявний Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» підписаний відповідачем 27 січня 2020р. простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком з номеру телефону зазначеного ним в Анкеті-заяві, в якому визначені істотні умови кредитного договору, в тому числі процентна ставка за користування кредитом.

Підписавши вказаний документ, який є складовою частиною кредитного договору відповідач відповідно до ст.ст.3,627 ЦК добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що сторонами було узгоджено базову процентну ставку за користування кредитом 44,4% річних та збільшену процентну ставку до 88,8% у разі порушення зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту.

Факт досягнення такої домовленості відповідач в установленому порядку не спростовував, а тому висновки суду щодо відхилення цих позовних вимог є помилковими.

Згідно розрахунку розмір процентів за користування кредитом станом на 16 червня 2021р. визначено в розмірі 7117,56 грн. і цей розрахунок узгоджується з даними виписки по особовому рахунку відповідача за період з 27 січня 2020р. по 22 грудня 2021р..

Таким чином, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом підлягають задоволенню в розмірі 7117,56 грн.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в частині вимог про стягнення процентів та судових витрат в силу п.3 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.367,374-376,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня 2021р. в частині вимог про стягнення процентів за користування кредитом та судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» грн. 7117,56 грн. процентів за користування кредитом та 5675 грн. судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 25 січня 2022р.

Головуючий: Судді: