Справа 199/7904/21
Провадження 2/206/308/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року в залі суду у м. Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Ляшко Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2021 року цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позикинадійшла до Самарського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2021 року. В прохальній частині позову, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 173250 гривень та судові витрати по справі (а.с.3).

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

05 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав позику відповідачу гроші у розмірі 50000 грн. та 5000 доларів США. Укладений договір позики був оформлений розпискою, згідно якої відповідач отримав вказану суму грошей, яку зобов`язався повернути позивачу до 01 травня 2014 року. З травня 2018 року відповідач почав частково повергати гроші. На даний час відповідач повернув позивачу 10000 грн. Курс долара США, встановлений НБУ станом на час звернення з позовом становив 26.65 грн. за 1 долар США. Таким чином, 5000 доларів США дорівнює 133250 грн., загальний борг відповідача складає 40000 грн. та 5000 доларів, що за курсом НБУ дорівнює 133250 грн., а разом 173250 грн.

Відповідач у встановлений законом та судом строк не подав відзиву на позов.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2021 року цивільна справа направлена за підсудністю до Самарського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.20).

22.12.2021 року ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська дану справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін (а.с.26).

У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав у повному обсязі.

Під час розгляду справи судом заслухано позивача, відповідача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

20.01.2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05.02.2014 року відповідач ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 15.03.1996 року, залишив розписку, за змістом якої отримав від ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Красногвардійським РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 02.12.2015 року, суму грошей у розмірі 50000,00 (п`ятдеся тисяч) гривень та 5000,00 (п`ять тисяч) доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 1 травня 2014 року (а.с.9).

Відповідно до розписки ОСОБА_2 повернув, а ОСОБА_1 отримав частину боргу в наступні дати: 08.05.2018, 07.06.2018, 06.09.2018, 09.10.2018, 10.12.2018 по 2000, 00 гривень кожного разу (а.с.10).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу несплати відповідачем заборгованості перед позивачем за договором позики від 05.02.2014 року, з урахуванням частини повернутого боргу - у розмірі 40000 грн. та 5000 доларів, що за курсом НБУ дорівнює 133250 грн., загалом - 173250 грн.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Аналіз викладених вище норм вказує, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 і від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, а також Верховним Судом від 02 березня 2020 року в справі № 355/1301/18 (провадження № 61-15895св19), що на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що укладений сторонами письмовий договір позики у вигляді розписки, підтверджує факт укладення такого договору та передачі позикодавцем ОСОБА_1 грошової суми позичальнику ОСОБА_2 . Тобто між сторонами виникло боргове зобов`язання зі сплати суми позики у розмірі

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, відповідач позов визнав, станом на момент судового розгляду справи заборгованість за договором позики була сплачена відповідачем частково, у розмірі 10000, 00 грн., тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати суми позики у розмірі 173250, 00 грн. є обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами.

Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) суму боргу у розмірі 173250 (сто сімдесят три тисячі двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати 50% судового збору в розмірі 866 грн. 25 коп.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (вул. Челюскіна, 1, м. Дніпро, 49000) повернути позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) з державного бюджету України 50 % сплаченого судового збору, а саме в розмірі 866 (вісімсот шістдесят шість) грн. 25 коп. згідно квитанції про сплату №ПН502 від 06 жовтня 2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 січня 2022 року.

Суддя А.О. Сухоруков