ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м.Суми

Справа №591/2200/21

Номер провадження 22-ц/816/112/22, 22-ц/816/113/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , - адвоката Цуркана Віктора Івановича, ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 жовтня 2021 року, ухвалене в складі судді Северинової А.С. в м. Суми, повний текст якого складено 02 листопада 2021 року, та

на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 листопада 2021 року, ухвалене в складені судді Северинової А.С. у м. Суми, повний текст якого складено 29 листопада 2021 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , треті особи: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради, Садівська сільська рада Сумського району Сумської області, про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 лютого 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народився син ОСОБА_2 , якому на час звернення до суду з даним позовом виповнилося 14 років. ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя ОСОБА_5 народився молодший син ОСОБА_6 . Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 квітня 2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано. Після розірвання шлюбу батьки позивача певний час продовжували проживати однією сім`єю, однак восени 2019 року сім`я остаточно розпалася. Старший син ОСОБА_2 , позивач по справі, за власним бажанням залишився проживати з батьком ОСОБА_1 , а молодший син ОСОБА_6 залишився проживати з матір`ю ОСОБА_3

01 липня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, довівши суду неправдиву інформацію про проживання дітей виключно з матір`ю. При цьому, аліменти, які отримує мати позивача з липня 2020 року не витрачається на його утримання та не надає йому будь-якої матеріальної допомоги.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача аліменти на його утримання у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку та доходів відповідача, необхідних та достатніх для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітньої дитини з урахуванням мінімальної рекомендованої ставки аліментів на дитину в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не менше мінімальної гарантованої ставки аліментів на одну дитину в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 квітня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття, та сплачувати аліменти безпосередньо на його користь.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 жовтня 2021 року позов ОСОБА_6 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01 квітня 2021 року до досягнення дитиною повноліття і аліменти сплачувати безпосередньо неповнолітньому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн 00 коп.

01 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 , адвокат Нежевело В.В. звернулася до суду із заявою, в якій просила вирішити питання розподілу судових витрат, шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь законного представника неповнолітнього позивача ОСОБА_6 ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн та 60 грн (поштові супроводжувальні витрати доведення доказів), а разом 8060 грн 00 коп.

Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 листопада 2021 року заяву представника законного представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь законного представника неповнолітнього позивача ОСОБА_6 ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

Не погодившись із рішеннями суду сторонами подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , який діє як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_6 , - адвокат Цуркан В.І., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції безпідставно визнав встановленими, необґрунтованість та невідповідність висновків, що викладені в рішенні суду, фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду змінити в частині визначеного розміру аліментів, стягнувши з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку та доходів, але не менш мінімально гарантованої ставки аліментів на одну дитину у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Крім того, просив за наслідками розгляду апеляційної скарги здійснити перерозподіл судових витрат, шляхом зміни додаткового рішення, стягнувши з відповідача понесені законним представником неповнолітнього позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн, а в частині відмови у відшкодуванні судових витрат, пов`язаних з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи в сумі 60 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути ці витрати.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина є несправедливим та не є необхідним та достатнім для забезпечення його гармонійного розвитку. Зазначає, що ОСОБА_8 потребує більших витрат на своє утримання аніж його молодший брат ОСОБА_9 , витрати на утримання його несе як мати так і батько, тоді як ОСОБА_10 фінансово забезпечує лише батько.

Наголошує на тому, що відповідачем в період з 01 липня 2020 року за судовим наказом, виданим Зарічним районним судом м. Суми у справі №591/4020/20 06 липня 2020 року отримано від ОСОБА_1 аліментів на утримання їх двох спільних синів у розмірі 64835 грн 017 коп., Ѕ частини з яких 32417 грн 54 коп. на ОСОБА_10 , проте ці кошти на нього відповідачем не витрачалися. Факт нецільового використання аліментів, сплачених ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_9 , встановлено проведеною перевіркою Управління «Служба в справах дітей» Сумської міської ради.

Вказує і на те, що 24 листопада 2021 року Зарічним районним судом м. Суми за заявою ОСОБА_3 видано судовий наказ, яким з ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_9 стягнуто аліменти у розмірі ј частини від його доходу. Таким чином, на даний час діти ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у нерівному становищу, що є порушенням прав неповнолітнього ОСОБА_10 .

Вважає, що відповідач має змогу сплачувати на утримання сина ОСОБА_10 аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів її доходів, і саме такий розмір буде достатнім, з огляду на те, що ОСОБА_11 навчається та потребує більших витрат на своє утримання в порівнянні із своїм молодшим братом. У виключному випадку сторона позивача може погодитися на аліменти у розмірі ј частини від доходів відповідача.

Представник позивача не погоджується також із додатковим рішенням суду, оскільки суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу, оскільки матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення цих витрат. Також вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку що витрати по поштовому супроводженню доказів в сумі 60 грн не відносяться до судових витрат, пов`язаних з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду та додаткове рішення суду скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У доводах апеляційної скарги вказує на те, що висновки суду першої інстанції щодо розміру її щомісячного доходу не відповідає дійсності, так, середньомісячна заробітна плата становить 12677 грн 28 коп., а не 17605 грн 25 коп. Просила апеляційний суд дослідити довідку про заробітну плату, оскільки надати цей доказ до суду першої інстанції вона не мала можливості через перебування на самоізоляції.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги наявність між нею та АТ «Державний ощадний банк України» договору про споживчий кредит на придбання двокімнатної квартири, з метою забезпечення необхідних умов для проживання її та дітей.

Звертає увагу суду на те, що починаючи з серпня 2021 року молодший син ОСОБА_9 знаходиться на повному її утриманні, натомість ОСОБА_1 в добровільному порядку не приймає участі у його утриманні.

Наголошує на тому, що сплата аліментів на утримання сина ОСОБА_10 , самостійне утримання сина ОСОБА_9 , виплата кредиту, ставить її в скрутне матеріальне становище і позбавляє її засобів до існування та можливості сплачувати комунальні платежі.

На переконання відповідача, ініціатором позову був саме ОСОБА_1 , який за рахунок цих коштів має намір погасити кредитні борги.

Крім того, вказує на те, що ОСОБА_1 спотворює факти щодо місця проживання їх неповнолітнього сина, з метою залучення до участі в справі Садівську сільську раду, яка всіляко сприяє йому у вирішенні сімейних спорів.

ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу вказувала на те, що доводи представника позивача не відповідають дійсності, оскільки вона належним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_10 , у жовтні 2021 року нею були перераховані сину 1850 грн і 1000 грн на навчання та матеріальні потреби, також вона придбавала одяг та вітаміни. Натомість ОСОБА_1 чинить всілякі перепони для їх спілкування і налаштовує сина проти неї. Вказує і на те, що розмір доходів, які отримує ОСОБА_1 є більшим від її заробітної плати, а виплата нею кредиту, аліментів і самостійне утримання малолітнього сина ОСОБА_9 ставить її в скрутне матеріальне становище і позбавляє засобів для існування. З огляду на викладене, просить доводи апеляційної скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Нежевело В.В., просить доводи відповідача відхилити, з огляду на те, що відповідач фактично просить суд звільнити її від конституційного обов`язку по утриманню неповнолітнього сина. Наголошує на тому, що ствердження відповідача про самостійне утримання сина ОСОБА_9 не відповідає дійсності. Звертає увагу і на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають в однаковому майновому становищі та мають утримувати обох своїх дітей. Представник позивача заперечувала проти задоволення клопотання про долучення довідки про доходів, так як вона була подана з порушенням строк подання доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

У відповідності до положень п. 1 ч. 4 ст. 274 та ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних правовідносин, крім спорів про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на викладена, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенні, а доводи апеляційної скарги відповідача слід відхилити, з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 24 лютого 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб (т. 1, а.с. 9).

Під час шлюбу у них народилися сини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1, а.с. 10, 11).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 квітня 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 14).

Неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 8), однак фактично проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 24, 25-27, 28, 29, 30, 31, 32).

Молодший син ОСОБА_6 проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 .

Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Судовим наказом Зарічного районного суду м. Суми від 06 липня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 01 липня 2020 року (т. 1, а.с. 16).

Постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 03 вересня 2020 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 в ході примусового виконання вказаного судового наказу від 07 липня 2020 року (т. 1, а.с. 17).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 листопада 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, відмовлено (т. 1, а.с. 18-19).

Відповідачка ОСОБА_3 працює на посаді головного спеціаліста відділу підприємництва, промисловості та організаційно-аналітичного забезпечення Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради і розмір її заробітної плати за 2019 рік становить 204981 грн, а за 2020 рік 211263 грн. Також у 2020 році нею отримані аліменти на утримання дітей у сумі 22697 грн (т. 1, а.с. 39-43, т. 2, а.с. 10-21).

У свою чергу, батько позивача ОСОБА_1 працює у Головному управлінні Національної поліції в Сумській області на посаді начальника центру забезпечення і загальна сума його доходу за період з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2021 року за винятком аліментів склала 140622 грн 60 коп. (т. 1, а.с. 44, т. 2, а.с. 22).

29 липня 2019 року між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено договір про споживчий кредит № 556-0153 (на придбання нерухомості), відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у загальному розмірі 249984 грн на строк 240 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 28 липня 2039 року (т. 1, а.с. 76-81).

За рахунок кредитних коштів ОСОБА_3 придбала двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 29 липня 2019 року, яка також є предметом іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит № 556-0153 від 29 липня 2019 року (т. 1, а.с. 82-83, т. 2, а.с. 34-40).

Крім того, 25 травня 2020 року між Державною іпотечною установою та ОСОБА_1 був укладений договір фінансового лізингу № ФЛ202000252, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 3-9).

Згідно з умовами пункту 3.1 вказаного договору в предметі лізингу можуть бути зареєстровані та проживати такі особи: лізингоодержувач ОСОБА_1 та його сини ОСОБА_6 і ОСОБА_8 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення та часткового задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент звернення до суду з даним позовом неповнолітній ОСОБА_6 проживав разом з батьком ОСОБА_1 . Відповідачка ОСОБА_3 , як мати неповнолітнього ОСОБА_6 , також зобов`язана приймати участь в його утриманні нарівні з батьком ОСОБА_1 . При цьому, позивач ОСОБА_6 , який станом на момент подачі позову досяг 14 років, тобто є неповнолітньою особою, має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними, що узгоджується з вимогами статті 179 СК України.

Врахувавши те, що діти відповідачки мають однакове право на утримання, дотримуючись принципу рівності прав дітей на їхнє утримання, з метою недопущення порушення прав другої дитини відповідачки, суд першої інстанції дійшов до висновку, що з відповідача на користь ОСОБА_2 , слід стягнути аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, що буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому, не порушуючи прав та інтересів відповідачки та інших осіб, ураховуючи, що позивач також не довів належними і допустимими доказами наявність підстав для стягнення на його користь аліментів у визначеному ним розмірі (1/3 частки від усіх видів доходу відповідача).

Відповідно до ч. 2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Крім того, за змістом статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів,суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини,що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь неповнолітнього сина аліментів на його утримання.

Колегія суддів вважає непереконливими доводи відповідача викладені в її апеляційній скарзі. Зокрема, як обґрунтовано вказував суд першої інстанції, наявність у відповідача кредитних зобов`язань, перебування на її утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 та добровільне надання сину матеріальної допомоги, не є підставою, що звільніє її від обов`язку по утриманню неповнолітнього сина ОСОБА_10 та не є підставою для відмови у стягненні на його користь аліментів.

Ствердження відповідача про те, що за рахунок отриманих від неї аліментів батько її сина ОСОБА_1 намагається вирішити свої кредитні зобов`язання перед банківською установою не ґрунтуються на доказах. Тим більш отримувачем аліментів безпосередньо є сам неповнолітній син ОСОБА_11 .

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із розміром присуджених до стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_10 .

Так, на час перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції встановлено, що 24 листопада 2021 року Зарічним районним судом м. Суми видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмір ј частини заробітку (доходу) платника податку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01 липня 2020 року (т. 2, а.с. 143).

Таким чином, враховуючи принцип розумності, справедливості та однакового ставлення батьків до дітей, колегія суддів вважає, що з відповідача на утримання сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слід стягнути аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Зазначений розмір аліментів відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, гармонійний розвиток неповнолітнього за загальновідомими обставинами про щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного розвитку, з урахуванням постійного зростання цін на товари та послуги для дітей.

Колегія суддів погоджується також і з висновками суду першої інстанції, що заявлений представником позивача до стягнення розмір судових витрат на правничу допомогу, що становить 8000 грн, відповідає критеріям їх дійсності, необхідності та розумності їх розміру, ураховуючи час, витрачений представником позивача на складання заяв по суті справи, під час ознайомлення з матеріалами справи, а також у судових засіданнях першої та апеляційної інстанціях та пропорційно розміру задоволених місцевим судом позовних вимог ( 50%) обґрунтовано стягнув 4000 грн.

Разом з тим, з огляду на те, що за наслідками апеляційного оскарження підлягає зміні рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, тому, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (на 76%), з відповідача на користь законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 ОСОБА_1 належить стягнути 6080 грн 00 коп. (8000 грн * 76%) понесений ним витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо вирішення вимог про стягнення з відповідача витрат пов`язаних з розглядом судової справи (поштові витрати доведення доказів), колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

На підтвердження понесення законним представником позивача витрат на відправлення поштової кореспонденції, представником позивача ОСОБА_7 були надані фіскальні чеки відділення поштового зв`язку №40030 за адресою АДРЕСА_4 , датовані 30 жовтня 2021 року, з яких вбачається направлення рекомендованих листів, адресатам ОСОБА_3 , Управління Служба в справах дітей, Садівська сільська рада (т. 2, а.с. 76).

Проте, з матеріалів справи слідує, що жодна кореспонденція, пов`язана з розглядом саме цієї судової справи стороною позивача 30 жовтня 2021 року відповідачу та третім особам після ухвалення судового рішення не направлялася. Заява про ухвалення додаткового рішення суду була виготовлена та подана до суду 01 листопада 2021 року, що підтверджується змістом цієї заяви (т.2, а.с. 66-68).

За таких обставин, з огляду на те, що не було доведено несення стороною позивача витрат в сумі 60 грн 00 коп., в зв`язку з розглядом цієї судової справи, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення даних коштів з відповідача.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла до висновку, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду та додаткове рішення суду належить змінити: стягнувши з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01 квітня 2021 року до досягнення дитиною повноліття ; на користь законного представника неповнолітнього позивача ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6080 грн 00 коп., а не в розмірі визначеному судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Рішення суду підлягає зміні і в частині розподілу судового збору, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог (на 76%), з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 690 грн 08 коп. (908 грн * 76%) за розгляд справи в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , - адвоката Цуркана Віктора Івановича, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 жовтня 2021 року змінити в частині визначення розміру аліментів та в частині розподілу судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на його утримання в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01 квітня 2021 року до досягнення дитиною повноліття і аліменти сплачувати безпосередньо неповнолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 690 гривень 08 копійок судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 листопада 2021 року змінити в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь законного представника неповнолітнього позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6080 гривень 00 копійок.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 жовтня 2021 року та додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко