БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/32/22
Справа № 356/501/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2022 Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючий суддя Капшученко І. О.,

за участю секретаря Бабінець Н.Г.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності

ВСТАНОВИВ

До суду з позовом звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 19517504 від 21.02.2015 на земельну ділянку з кадастровим номером :09:001:0049 за адресою АДРЕСА_1 та припинити право власності за ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 19517504 від 21.02.2015 на земельну ділянку з кадастровим номером :09:001:0050 за адресою АДРЕСА_1 та припинити право власності за ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, постановою 10.12.2019 Київського апеляційного суду, скасовано рішення Березанського міського суду Київської області від 12.06.2019,та визнано недійсним рішення Березанської міської ради Київської області від 04.04.2014 №403-36-VI про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ; визнано недійсним рішення Березанської міської ради Київської області від 29.01.2015 про затвердження технічної документації щодо встановлення меж та передачі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 з кадастровими номерами :09:001:0049 та :09:001:0050 у приватну власність ОСОБА_3 . Таким чином, позивач після вказаного вище рішення отримала право на приватизацію 1/2 спірних земельних ділянок, однак на час звернення до суду право власності відповідача на спірні земельні ділянки не скасовано, про що інформація в єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 08.11.2021 відкрито провадження, ухвалено здійснювати розгляд у порядку загального позовного провадження, справу призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 10.12.2021 закрито підготовче судове засідання справу до судового розгляду.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, обґрунтувавши доводами, що викладені у позовній заяві.

Відповідач вказала, що не заперечує, щодо надання племінниці віддати Ѕ частину спірних земельних ділянок, але й досі не дійшли повністю згоди щодо спіного майна, через образи, складні родинні стосунки та повне непорозуміння.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2019 скасовано рішення Березанського міського суду Київської області від 12.06.2019 та ухвалено нове судове рішення, яким задоволено позов ОСОБА_1 до Березанської міської ради Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Визнано недійсним рішення Березанської міської ради Київської області від 04.04.2014 року № 403-36-VI про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним рішення Березанської міської ради Київської області від 29.01.2015 року про затвердження технічної документації щодо встановлення меж та передачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровими номерами :09:001:0049 та :09:001:0050 у приватну власність ОСОБА_2 (а.с.9-13).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформаційних довідок № 281509537 від 27.10.2021, №271323966 від 19.08.2021 за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на земельні ділянки 0,0539 га для ведення особистого селянського господарства та 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.14-17).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Крім того, з аналізу наведених норм права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

У відповідності до ч.1ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Згідно ч.3ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Звертаючись з даним позовом, позивач просить відповідача - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 19517504 від 21.02.2015 на земельну ділянку з кадастровим номером :09:001:0049 за адресою АДРЕСА_1 та припинити право власності за ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 19517504 від 21.02.2015 на земельну ділянку з кадастровим номером :09:001:0050 за адресою АДРЕСА_1 та припинити право власності за ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

У підготовчому судовому позивачу було роз`яснено право звернутись у відповідності до положень ст.51 ЦПК України з клопотанням про залучення співвідповідача або заміну неналежного відповідача. Однак, позивач своїм правом не скористався.

З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має право проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заявлені позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, суд не в змозі вирішувати позов без особи, яка повинна відповідати за позовом.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2,4,10, 12, 77, 78, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. О. Капшученко