1Справа № 335/4834/21 2/335/170/2022
18 січня 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Стеценка А.В., за участю секретаря судового засідання Резніченко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», про відшкодування матеріальних та моральних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», про відшкодування матеріальних та моральних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в обґрунтування кого зазначив наступне.
13 березня 2020 року, о 19 год. 25 хв., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos» з реєстраційним номером НОМЕР_1 в місті Запоріжжі по проспекту Соборному, біля буд. 172, не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Outlander» з реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 , який рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.2020 в справі № 335/2437/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова мотивована тим, що порушення ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху перебуває в причинному зв`язку з наслідками вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Запорізького апеляційного суду від 28.12.2020 зазначену постанову залишено без змін.
Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВК «Страхова компанія «КРЕДО». Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеним між відповідачем та зазначеним страховиком, встановлена франшиза в розмірі 2600,00 грн.
02.06.2020 позивач звернувся до спеціаліста-товарознавця для проведення автотоварознавчого дослідження. Відповідача було запрошено для проведення огляду шляхом направлення телеграми, вартість якої склала 315,00 грн.
Ухвалою судді від 11.05.2022 позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків.
21.05.2021 на адресу суду від представника позивача адвоката Железняка О.В. надійшла заява про усунення вказаних в ухвалі суду недоліків.
Ухвалою судді від 30.07.2021 було відкрито провадження в справі за вищезазначеним позовом, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строк для подання до суду заяв по суті справи.
В судове засідання представник позивача та позивач не з`явились, 18.01.2021 через канцелярію суду від представника суду представником позивача адвокатом Железняком О.В. подано про розгляд справи без участі позивача та його представника, просив позов задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не надав, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки на адресу місця реєстрації відповідача.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяв та клопотань на адресу суду не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Страхування це вид цивільно правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).
Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону).
Статтю 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Пунктом 22.1 статті 22 цього Закону передбачено що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.
Статтею 29 Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Судом встановлено, що 13.03.2020 о 19 год. 25 хв., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos» з реєстраційним номером НОМЕР_1 в місті Запоріжжі по проспекту Соборному, біля буд. 172, не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Outlander» з реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 , який рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Зазначені обставини встановлені постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в справі № 335/2437/20 від 03.12.2020, яка набрала законної сили 28.12.2020, отже в силу приписів ст. 82 УПК України не підлягають доказуванню.
З наявних в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вбачаєтеся, що автомобіль «Mitsubishi Outlander» з реєстраційним номером НОМЕР_2 належить на праві власності позивачеві.
Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО». Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеним між відповідачем та зазначеним страховиком, встановлена франшиза в розмірі 2600,00 грн. (а.с. 18-20).
02.06.2020 позивач звернувся до спеціаліста-товарознавця для проведення автотоварознавчого дослідження. Відповідача було запрошено для проведення огляду, шляхом направлення телеграми, вартість якої склала 315,00 грн., що підтверджується наданими позивачем копіями телеграми від 01.06.2020, фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 01.06.2020.
Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою склала 7492,69 грн.
З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди у розмірі 9309,69 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої заборгованості та інфляційних втрат задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідач, якій прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування.
Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання.
Доказів укладення між сторонами договору про відшкодування шкоди позивачем суду не надано.
За таких обставин, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) не настало, тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат відсутні.
Вирішуючи позов в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Згідно з п. 5 цієї постанови Пленуму згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди, суд виходячи з характеру та глибини душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку із пошкодженням його транспортного засобу, їх тривалості,
вважає, що розумним, виваженим і справедливим розміром відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди є 3000,00 грн. Доказів завдання протиправним діями відповідача моральної шкоди у більшому розмірі позивачем суду не надано.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Позивачем за зверненням до суду з позовом було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., який слід стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Доказів понесення інших судових витрат позивачем суду не надано.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 142, 263, 265, 272, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 9307 (дев`ять тисяч триста сім) гривень 69 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 567 (п`ятсот шістдесят сім) гривень 66 копійок.
Копію заочного рішення направити сторонам, які не з`явились в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .
Третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО, ідентифікаційний код 13622789, адреса: 6906, Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34.
Повний текст складено 24.01.2022.
Суддя А.В. Стеценко