П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 січня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Готри Т.Ю., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Бочко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Розман Сергій Юрійович, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі, постановлену головуючою суддею Зарева Н.І., в справі за позовом ОСОБА_1 до Оноківської сільської ради Ужгородського району, ОСОБА_2 про скасування рішення органу місцевого самоврядування

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Оноківської сільської ради Ужгородського району, ОСОБА_2 про скасування рішення Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №893 від 18.10.2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», яким затверджено відповідний проект ОСОБА_2 та надано йому у власність земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у с. Оноківці, мікрорайон «Шахта».

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у вказаній справі на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Розман С.Ю., подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд дійшов до помилкового висновку про те, що даний спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства. Так, в поданому позові зазначалося позивачем, що ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 року у справі №260/675/19, яка набрала законної сили, закрито провадження в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення №893 від 18.10.2018 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», яке є предметом оскарження у даній цивільній справі. Мотивуючи таке рішення, суд зазначив, що спір у названій частині стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись судом за правилами ЦПК України. А тому вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови у відкриття провадження в даній справі, оскільки таким чином суд фактично позбавив ОСОБА_1 права на доступ до суду, що свідчить про порушення її права на захист прав, свобод та інтересів.

Позивачка звернулася до суду з позовом про скасування рішення органу місцевого самоврядування, яким фізичній особі передано у власність земельну ділянку. Таким чином, спір у цій справі стосується права власності на земельну ділянку фізичної особи, тобто цивільного права, а тому правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами цивільного права. При цьому, у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після своєї реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку не адміністративної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право. Тому, спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачки у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу місцевого самоврядування.

Відповідачі в судове засідання не з`явились хоч повідомлялись про час та місце судового засідання. Від Оноківської сільради надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. А від ОСОБА_2 на адресу апеляційного суду не надійшла заява про відкладення розгляду справи або про розгляд такої у його відсутності.

Разом з цим у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно вимог ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки апеляційний суд розглядає справу не по суті заявлених позовних вимог, а щодо вирішеного судом першої інстанції процесуального питання, то за цих обставин матеріали справи, дозволяють апеляційному суду вирішити справу за відсутності не зявившихся сторін, що не призведе до порушення їх процесуальних прав. А необхідності визнавати їх явку в судове засідання обов`язковою не вбачається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів, вважає що така підлягає задоволенню, з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за позовом до Оноківської сільської ради та ОСОБА_2 про скасування рішення органу місцевого самоврядування, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що це спір, який стосується публічно-правових відносин.

Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції за наступних обставин.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

За змістом положень статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Водноча, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватись з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

За обставинами справи позивачка звернулась у суд з позовом про скасування рішення Оноківської сільради від 18.10.2018 року № 893 «про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність».

Відповідно до змісту рішення Оноківської сільської ради 34 сесії 7 скликання від 18 жовтня 2018 року за № 893, сесія сільської ради вирішила: 1. Затвердити ОСОБА_2 проект землеустрою про відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 2. Надати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Позивачка зазначала, що передача ОСОБА_2 спірної земельної ділянки у власність є перешкодою для неї по отриманню безоплатно у приватну власність даної земельної ділянки у зв`язку з тим, що раніше за відповідача отримала рішення сільради на здійснення розробки проекту землеустрою на спірну земельну ділянку.

А звідси, виходячи із суті права та/або інтересу за захистом якого звернулась позивачка, заявлених позовних вимог, характері спірних правовідносин та змісту обставин справи, колегія суддів зазначає, що у позивачки наявний майновий інтерес, що пов`язаний з бажанням отримати у власність спірну земельну ділянку. Отож, спір за встановлених обставин носить приватноправовий характер, який обумовлений порушенням приватного права на спірну земельну ділянку. За цих обставин, спір вирішується в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі позивачка покликається на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року в справі № 260/675/19 якою закрито адміністративне провадження в частині позовних вимог, що стосувались визнання протиправним та скасування рішення Оноківської сільради від 18.10.2018 року № 893 «про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», так-як дану вимогу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Переглядаєма апеляційним судом дана справа стосується предмету вимог, стосовно яких Закарпатським окружним адміністративним судом закрито адміністративне провадження через те, що така вимога вирішується в порядку цивільного судочинства.

Зазначене доводить, що позивачка уже зверталася до адміністративного суду з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування рішення Оноківської сільради від 18.10.2018 року № 893 «про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність». Однак ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року в справі № 260/675/19, яка набрала законної сили, провадження у зазначеній справі було закрито, оскільки суд дійшов висновку, що спір є таким, що підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Та не дивлячись на дану обставину, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у вказаній справі на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, так-як позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

У цьому пункті закріплене «право на суд» разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

За змістом статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis рішення від 9 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» (заяви № 7714/06 та № 23654/08), в якому ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності в заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду України розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й зневілювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ указав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (§ 27-28, 38-40); рішення від 1 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» (заява № 34036/06), в якому ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд України відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (§ 13-14, 23, 25, 26); рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» (заява № 52013/08), в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, 119, 122-125); рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» (заява № 55339/07), у якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (§ 13, 18-24)).

З урахуванням зазначеного апеляційний суд з метою забезпечити позивачці право на судовий захист та справедливий судовий розгляд вважає за необхідне розглянути справу за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції при відмові у відкритті провадження в справі дійшов передчасного висновку, що спірні правовідносини належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. А звідси, доводи апеляційної є підставними.

За правилами пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду позову. Зазначене являється підставою для задоволення доводів апеляційної скарги.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 368, 374, 379, 381-384, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Розман Сергій Юрійович, задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі, скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 24 січня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: