Номер провадження: 22-ц/813/4038/22
Номер справи місцевого суду: 521/3714/21
Головуючий у першій інстанції Леонов О. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Князюка О.В., Заїкіна А.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до закінчення сином навчання, тобто до 30.06.2022 року. Позовна заява мотивована тим, що позивач, ОСОБА_2 , є сином відповідачки ОСОБА_1 . Позивач навчається в Одеській національній академії зв`язку ім..О.С. Попова на денній формі навчання, з терміном закінчення до 30 червня 2022 року. У зв`язку з продовженням навчання в академії він несе постійні витрати на проїзд, харчуваня, одяг, приладдя для навчання, тощо. Крім того, він має захворювання за діагнозом «Дистальний поверхневий рефлюксєзофагит», яке також потребує додаткових витрат на лікування. Позивач зазначає, що він проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні. Проте, через підвищення цін у всіх сферах життєдіяльності, йому не вистачає коштів для гармонійного розвитку, що стало підставою звернення до суду. Разом з тим, зазначає, що відповідачка є працездатною, працює у Військовій частині та може сплачувати на його утримання аліменти у зазначеному ним розмірі.

Відповідачка, ОСОБА_1 , позов визнала частково та зазначила, що спроможня сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, у розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, відповідачка посилається на те, що її дохід у Військовій частині за вирахуванням податків та зборів в середньому на місяць складає 12 500 грн., з яких вона вже має зобов`язання по сплаті аліментів на молодшого сина у розмірі ј частини (заробітку) доходу. Крім того, приблизно 2000 грн. вона щомісяця витрачає на комунальні послуги. Позивач є повнолітнім, навчається на бюджетній формі навчання та отримує стипендію. Крім того, в травні 2020 року придбав власне житло, яке коштує понад 500 000 грн, що свідчить про те, що його майновий стан задовільний та він не є таким, що потребує матеріального утримання. Проте, незважаючи на благодійне матеріальне становище позивача, відповідач, як мати позивача, яка має зобов`язання по утриманню та забезпеченню своїх дітей, не заперечує сплачувати на утримання позивача аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 17.03.2021 року, тобто з дня пред`явлення позову, і до закінчення сином навчання, тобто до 30.06.2022 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року змінити та стягнути з неї аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , який продовжує навчання, у розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи, що станом на 01.01.2021 року складає 1 135 грн.

Доводи апеляційної скарги співвідносяться із наданим в суд першої інстанції відзивом на позов.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Задовольняючи вимоги позивача у повному обсязі та стягуючи з відповідачки на користь позивача аліменти на його утримання у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є сином відповідачки, який потребує матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання, а відповідачка має можливість надавати матеріальну допомогу у заявленому позивачем розмірі, оскільки офіційно працевлаштована та отримує достатній дохід, з якого може матеріально забезпечити себе та сина.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Як вірно встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином відповідачки ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження а.с.04.

Позивач є студентом Одеської національної академії зв`язку ім..О.С. Попова. Наказом № 01-07-164 від 04.09.2020 року ОСОБА_2 зарахований з 07.09.2020 року на 1-й курс академії освітнього ступеню «Бакалавр» денної форми навчання зі скороченим терміном навчання (1 рік 10 місяців) за спеціальністю 125 Кібербезпека, за кошти державного бюджету. Термін закінчення навчання 30.06.2022 року (а.с.05).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ст..199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст..200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ст..182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачка працює у Військовій частині НОМЕР_1 та у період з жовтня 2020 року по березень 2021 року її дохід за вирахуванням податків та зборів складає 70 191,37 грн. (а.с.32).

Докази про доходи відповідача з інших джерел, в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що судовим наказом Приморського районного суду м.Одеси від 26 березня 2021 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання молодшого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.31).

Крім того, відповідно до наданих відповідачем квитанцій вбачається, що відповідачкою щомісячно сплачуються житлово-комунальні послуги за адресою її місця проживання: АДРЕСА_1 . Так, за грудень 2020 року відповідачка сплатила 2017,51 грн; за січень 2021 року - 1 987, 10 грн; за лютий 2021 року 1987,10 грн (а.с.33).

Таким чином, враховуючи, що в середньому дохід відповідачки в 2021 році, відповідно до довідки а.с.32, в місяць складає 12 505,27 грн., з яких на комунальні послуги остання витрачає приблизно 2000 грн, а на сплату аліментів на утримання молодшого сина ј від доходу - 3 125 грн, то залишок її доходу становить 7 375 грн. При цьому відповідачка згодна сплачувати на утримання позивача аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2021 року складає 1 135 грн.

Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України „Про виконавче провадження загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Звертаючи з цим позовом, позивач посилається на те, що він ніде не працює, проживає з батьком та перебуває на його утриманні, продовжує навчатися, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач навчається на бюджетній формі навчання, а в травні 2020 року на електронних торгах придбав квартиру в м.Одесі за ціною 565 424 грн. (а.с.36), що навпаки може свідчити лише про задовільне матеріальне становище позивача.

Встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції їм оцінки не надав, при цьому стягнув з відповідача аліменти у повному, заявленому до стягнення позивачем, обсязі.

Як вже зазначалося, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків. Проте, звертаючись з позовом про стягнення аліментів, позивач не надає доказів про доходи батька, з яким останній проживає та на утриманні якого перебуває.

Крім того, позивачем не надано доказів про розмір стипендії, про його щомісячні витрати на підручники, проїзд до навчального закладу, одяг, харчування, необхідні курси, тощо.

Таким чином, враховуючи, що позивач навчається на бюджетній формі навчання, у травні 2020 року придбав власне житло більше ніж за пів мільйона гривень, проживає разом з батьком, а також враховуючи доходи відповідача, та щомісячні її витрати на комунальні послуги та зобов`язання за судовим наказом про стягнення аліментів на молодшого сина у розмірі ј частини від її заробітку та бажання останньої сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2021 року складає 1 135 грн., колегія суддів вважає за можливе апеляційну скаргу задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) відповідача.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до Сімейного кодексу України, зокрема ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При цьому колегія суддів враховує, що на відміну від утримання неповнолітніх дітей, мінімальний та максимальний розмір аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, законом не встановлений.

Враховуючи, що відповідачка є офіційно працевлаштованою, вимога позивача про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача відповідає нормам закону.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 17.03.2021 року і до закінчення сином навчання, тобто до 30.06.2022 року, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років за умови, що він буде продовжувати навчатися.

Такий розмір аліментів 1/8 частина від заробітку (доходу) відповідача з 17.03.2021 року по 30.06.2022 року з урахуванням аліментів, які стягуються з відповідачки на утримання молодшого сина (1/4 частина), становить в сукупності 3/8 частини від заробітку відповідача або 37,5 %, що узгоджується із загальним розміром усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника, встановлений ч.3 ст. 70 Закону України „Про виконавче провадження (50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами за виключенням стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, загальний розмір яких в такому випадку не може перевищувати 70% заробітної плати).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року в частині визначення розміру аліментів - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на його утримання, у зв`язку з продовженням навчання, у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 17.03.2021 року і до закінчення ОСОБА_2 навчання, тобто до 30.06.2022 року, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років за умови, що він буде продовжувати навчання.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено: 25.01.2022 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

А.П. Заїкін