КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 361/6003/19 Головуючий у суді першої інстанції - Петришин Н.М.
Номер провадження № 22-ц/824/3717/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Євгенія Анатоліївна, про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Є.А., про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, та з урахуванням заяви про зміну підстав позову (а.с.43-55, т. 2) просив суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17 березня 2016 року двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що укладений між ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Татаринцевою Є.А., зареєстровано в реєстрі за №147;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нерухомого майна: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме запис про право власності за ОСОБА_1 ;

- відновити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 06 лютого 2008 року щодо права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3

- вирішити питання розподілу судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 05 грудня 2006 року між АБ «Банк регіонального розвитку» та ним було укладено кредитний договір № 27/10-721І.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором сторонами було укладено іпотечний договір №027/Д3946І від 05 грудня 2006 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано майнові права на об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_2 . Після введення в експлуатацію будинку у 2007 році номер змінено на «123».

Вказано, що 10 квітня 2008 року між АБ «Банк регіонального розвитку» та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір до іпотечного договору №027/Д3946І від 05 грудня 2006 року, відповідно до якого сторони дійшли згоди про внесення змін до п.1.2 вищевказаного іпотечного договору, яким в іпотеку передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Вказував, що з 07 грудня 2009 року було відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації АБ «Банк регіонального розвитку» та на підставі договору управління від 20 листопада 2013 року непродані активи та перелік незадоволених вимог кредиторів банку були передані в управління ТОВ «Агенція комплексного бізнесу «Дельта-М», яке в подальшому на підставі договору №009 від 30 вересня 2015 року відступило право вимоги за кредитним договором № 27/10-721І від 05 грудня 2006 року на користь ТОВ «Колекторська компанія «Гарант».

Так, ОСОБА_3 з посиланням на подальше безпідставне відчуження належного йому іпотечного майна ТОВ «КК «Гарант» на користь ОСОБА_1 та невідповідність вимогам ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» повідомлення ТОВ «КК «Гарант» про усунення порушення основного зобов`язання, був змушений звернутись до суду.

У жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернувся із клопотанням про зупинення провадження у даній справі до остаточного вирішення Верховним Судом справи №759/14346/16 та до набрання законної сили судового рішення у справі №910/13299/18 (а.с.234-246, т. 3).

Вказував, що в даному позові зазначено, що 30 вересня 2015 року між ТОВ «Дельта-М» та ТОВ «КК «Гарант» було укладено договір №2009 про відступлення права вимоги за кредитним договором № 27/10-721І від 05 грудня 2006 року та за договорами забезпечення.

Проте, позовні вимоги про недійсність договору про відступлення права вимоги №009 від 30 вересня 2015 року розглядаються також в інших справах, а саме: у справі №759/14346/16 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «КК «Гарант», АБ «Банк регіонального розвитку», ТОВ «Агенція комплексного бізнесу «Дельта-М» та у справі №910/13299/18 за позовом Національного банку України до ТОВ «Агенція комплексного бізнесу «Дельта-М», ТОВ «КК «Гарант». Тому існує об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення вищевказаних справах, оскільки вони матимуть суттєве значення для вирішення спору у даній справі.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року зупинено провадження у справі №361/6003/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/13299/18.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої посилається на те, що судом в порушення п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, не було зазначено в чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду даної цивільної справи до вирішення справи №910/13299/18.

Апелянт вказує, що існують обставини та докази, які надають можливість розглянути дану справу, а у випадку розгляду справи №910/13299/18 та задоволення позову, дана справа може бути переглянута за нововиявленими обставинами. Вважає, що оскаржувана ухвала направлена на затягування процесу розгляду справи.

Враховуючи викладене в апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про зупинення провадження у даній справі мотивував своє рішення тим, що однією з підстав позову є невідповідність вимогам ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» повідомлення TOB «КК «Гарант» про усунення порушення основного зобов`язання. Також суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Судом було зазначено, що закон визначає, що саме іпотекодержатель має право прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом першої інстанції було встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі № 910/13299/18 за позовом Національного банку України до ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» про визнання недійсним Договору №009 від 30 вересня 2015 року про відступлення права вимоги (цесії) за Кредитним договором №27/10-7211 від 05 грудня 2006 року та зобов`язання ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» повернути ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» документи, отримані згідно Договору №009 від 30 вересня 2015 року про відступлення права вимоги (цесії) за Кредитним договором №27/10-7211 від 05 грудня 2006 ркоу.

04 червня 2020 року позов Національного банку України задоволений, визнано недійсним договір №009 від 30 вересня 2015 року про відступлення права вимоги за кредитним договором № 27/10-7211 від 05 грудня 2006 року. Постановою від 24 травня 2021 року Північний апеляційний господарський суд залишив вказане рішення без змін. 28 липня 2021 року Верховний Суд задовольнив касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасував рішення судів попередніх інстанцій та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що судове рішення у справі за позовом НБУ про визнання недійсним договору про відступлення права вимог №009 від 30 вересня 2015 року за кредитним договором №27/10-7211 від 05 грудня 2006 року, який укладений між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», матиме суттєве значення для вирішення даного спору та стосується умов, від яких залежить вирішення розглядуваної справи, а тому задовольнив подану заяву про зупинення провадження у справі.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з п.5 ч.1 ст.253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Визначаючи наявність підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що ця норма застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Згідно роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України в п.33 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України №6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору в даній справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17 березня 2016 року двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що укладений між ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Татаринцевою Є.А., зареєстровано в реєстрі за №147; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нерухомого майна: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме запису про право власності за ОСОБА_1 ; відновлення запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 06 лютого 2008 року щодо права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 .

Разом з тим, в справі №910/13299/18 за позовом Національного банку України до ТОВ «Агенція комплексного бізнесу «Дельта-М», ТОВ «КК «Гарант» розглядаються позовні вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимог №009 від 30 вересня 2015 року за кредитним договором №27/10-7211 від 05 грудня 2006 року, який укладений між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» (а.с.245-246, т.3).

Так, із тексту уточненої позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що останній посилається на невідповідність вимогам ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» повідомлення TOB «КК «Гарант» про усунення порушення основного зобов`язання, як на одну із підстав позову.

Системний аналіз заявлених позовних вимог в даній цивільній справі № 361/6003/19, а також позовні вимоги, які розглядаються Господарським судом міста Києва у справі №910/13299/18 за позовом Національного банку України до ТОВ «Агенція комплексного бізнесу «Дельта-М», ТОВ «КК «Гарант», дають підстави для висновку, що суд першої інстанції не позбавлений можливості вирішити цивільну справу № 361/6003/19 без зупинення провадження по справі, оскільки заявлені позовні вимоги стосуються саме визнання недійсним укладеного договору купівлі-продажу між ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» та ОСОБА_1 від 17 березня 2016 року щодо двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а в справі №910/13299/18 розглядаються позовні вимоги щодо визнання недійсним договору про відступлення права вимог №009 від 30 вересня 2015 року за кредитним договором №27/10-7211 від 05 грудня 2006 року, який укладений між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант».

Крім того із Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що Верховним Судом 09 листопада 2021 року ухвалено остаточне судове рішення - Постанову у справі № 759/14346/16 за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» (далі - ТОВ «Колекторська компанія «Гарант»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (далі - TOB «Дельта М»), Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» (далі - АБ «Банк регіонального розвитку») про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, що дозволяє суду вирішити вказаний спір у межах заявлених сторонами вимог.

Оскільки позивачем ОСОБА_3 в цивільній справі №361/6003/19 не заявлено позовних вимог щодо правомірності набуття ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» права розпоряджатися спірною квартирою, а заявляються позовні вимоги лише щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» та ОСОБА_1 від 17 березня 2016 року щодо двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , то суд першої інстанції не позбавлений можливості розглянути справу за наявними матеріалами та доказами.

Таким чином, суд першої інстанції, в порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у даній справі, не проаналізував в повній мірі предмети та підстави позовів у справах. Також судом першої інстанції не було враховано, що не можна посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Отже обов`язкових підстав, як то визначено ст. 251 ЦПК України, для зупинення провадження у справі у суду першої інстанції не було.

Крім того, у випадку задоволення позовних вимог в справі №910/13299/18 за позовом Національного банку України до ТОВ «Агенція комплексного бізнесу «Дельта-М», ТОВ «КК «Гарант» про визнання недійсним договору про відступлення права вимог №009 від 30 вересня 2015 року за кредитним договором №27/10-7211 від 05 грудня 2006 року, який укладений між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», то учасники по справі будуть мати можливість переглянути цивільну справу №361/6003/19 за нововиявленими обставинами.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

В свою чергу, зупинивши провадження у справі, суд порушив право учасників по справі на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково зупинив провадження у справі, оскільки відсутня об`єктивна неможливість розгляду справи до розгляду справи Господарським судом міста Києва №910/13299/18.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв