Справа № 754/3490/21
У Х В А Л А

Іменем України

20 січня 2022 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

за участю секретаря судових засідань Микитюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення,-

ВСТАНОВИВ:

11.01.2022 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про роз`яснення рішення суду від 12.05.2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Заява обґрунтована тим, що в рішенні суду вирішено питання щодо компенсації позивачці судових витрат, однак своїм листом Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві повідомило, що виконання рішень суду про компенсацію судових витрат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» не належить до компетенції органів Казначейства.

Вивчивши доводи заяви, матеріали цивільної справи, суд встановив наступне.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають виключно рішення суду як судові акти, ухвалені по суті позовних вимог, та, які можуть бути реалізовані, в тому числі шляхом їх виконання.

За змістом зазначеної статті незрозумілим є рішення суду, в якому припускається кілька варіантів тлумачення; роз`яснюються не висновки, яких дійшов суд, а ухвалене судове рішення; підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Згідно роз`ясненнями п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", відповідно до ст. 221 ЦПК України (ст. 271 ЦПК України наразі) роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

При цьому у заяві про роз`яснення рішення повинно зазначатися, що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання.

У п. 32 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою (необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю).

Суть роз`яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповіді на нові та невирішені ним вимоги, він лише має роз`яснити положення постановленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 1 п. 35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами, внесеними згідно з Постановою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 25.09.2015 року), - якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Оскільки ОСОБА_2 в силу п. 9 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю ІІ групи та з нього не можуть бути стягнуті судові витрати, а судом рішення ухвалено не на його користь, то з урахуванням ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого судового збору за звернення до суду з позовом підлягають компенсації за рахунок держави.

Вирішуючи питання про судові витрати в справі суд в резолютивній частині постанови відтворив формулювання використане законодавцем в диспозиції ч. 6 ст. 141 ЦПК України, тобто зазначив, що судові витрати у виді сплаченого судового збору за звернення ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, підлягають компенсації за рахунок держави.

На даний час КМ України не врегульовано порядок компенсації судових витрат (збору) стосовно випадків аналогічних даному спору.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Виходячи з розуміння понять «компенсація» судового збору і його «повернення» у даному випадку вони за змістом є тотожними, тому при вирішенні заяви слід застосувати положення ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» щодо повернення судового збору.

Згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, тому за наслідками розгляду справи він підлягає компенсації (поверненню) стороні, яка його сплатила, з Державного бюджету України.

Разом із тим, питання щодо повернення сплаченої суми судового збору вирішується згідно з Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за № 1650/24182.

Згідно з п. 3 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу сплатила судовий збір в розмірі 908, 00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією №0.0..1 від 03.03.2021 р.

Враховуючи вищевикладене, заява ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 271, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення - задовольнити.

Роз`яснити рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12.05.2021 року в цивільній справі № 754/3490/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбув частині компенсації ОСОБА_1 за рахунок держави судового збору в розмірі 908, 00 грн., сплачених за подання позовної заяви.

Компенсацію судового збору слід розуміти, як повернення з Державного бюджету України позивачці ОСОБА_1 сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. за подання позовної заяви про розірвання шлюбу, що був сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 03.03.2021 р.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення через Деснянський районний суд м. Києва.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: