справа № 489/1520/21 провадження №2/489/187/22
РІШЕННЯ

Іменем України

25 січня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Єлишевої А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення вартості безпідставно набутого майна

встановив:

У березні 2021 позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача вартість безпідставно набутого майна в розмірі 471100,00 грн. та понесені судові витрати.

Як на підставу позову вказав, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.12.2018. За час шлюбу було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить сторонам на праві спільної часткової власності по Ѕ частки кожному. Так як відносини з відповідачем зіпсувалися ще до розірвання шлюбу, а частина його майна була виставлена за двері будинку та змінено замки в ньому, тому вимушений був покинути будинок та шукати нове житло для проживання. Після цього неодноразово звертався до органів поліції із заявами про порушення своїх прав (кримінальне провадження № 0004287 від 27.10.2018, № 0004319 від 29.10.2018, № 0004935 від 14.12.2018). Крім того в Інгульському ВП ГУНП в Миколаївській області була зареєстрована заява А-20 та ЄО № 18260 від 28.07.2020 стосовно конфлікту, який виник через поділ майна з колишньою дружиною, розгляд якої припинено у зв`язку із відсутністю складу злочину та рекомендовано звернутися до суду в цивільно-правовому.

Так як будинком позивач не користується, а під час шлюбу сторонами було набуто майно на загальну суму 816200,00 грн., Ѕ частина якого складає 408100,00 грн., доступу до якого він немає, а також те, що оренда Ѕ частини будинку, оснащеного меблями та побутовою технікою приблизно складає 4500,00 грн., що із січня 2020 року по дату складання позову становить 63000,00 грн., позивач на підставі положень статей 319,321, 1212 1214 ЦК України просить стягнути із відповідача вартості безпідставно набутого майна в розмірі 471100,00 грн.

Відповідач 02.06.2021 надала до суду відзив на позов в якому в задоволенні позовних вимог просила відмовити через їх безпідставність. Недоведеність позивачем зміни замків в будинку, не зазначення які саме протиправні дії були вчинено відносно майна відповідача та його вартість. Позивачем не надано доказів, які підтверджували факт придання переліченого ним майна, а також доказів того, що таке майно взагалі знаходилося в будинку та те, що відповідач набув його безпідставно.

У судовому засіданні представника позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач та її представник позовних вимог просили відмовити через їх безпідставність та недоведеність.

Суд вислухавши сторін та дослідивши наявні у справі докази, встанови наступне.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.12.2018 по справі № 489/6114/18.

Сторонам на праві спільної часткової власності по Ѕ кожному належить житловий будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.03.2004 та Витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 05.04.2004.

Як зазначає позивач в будинку проживає лише відповідач та він доступу до будинку немає та позбавлений права користуватися ним та майном (меблями і побутовою технікою), яке було набуто в період шлюбу.

Наведені обставини позивач підтвердив витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінальних проваджень 0004287 від 27.10.2018, 0004319 від 29.10.2018, 0004935 від 14.12.2018, з яких вбачається, що ОСОБА_4 звертався до Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області із заявим про вжиття заходів до ОСОБА_5 (кримінальні провадження №№ 0004287, 0004319) та до ОСОБА_6 , які вчинили самоправні дії відносно його майна, а також реєстрацію відділом поліції його заяви стосовно конфлікту, який виник з відповідачем через поділ майна, перевірка по якій припинена у зв`язку із відсутністю складу злочину (відповідь Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області від 29.07.2020 № А-20/51-2020).

Із позову вбачається, що до безпідставно набутого відповідачем майна позивачем віднесено: пральну машину вартістю 7000,00 грн.; сушильну машину вартістю 5000,00 грн.; телевізор вартістю 10000,00 грн.; холодильник вартістю 10000,00 грн.; шкіряний диван 2 шт. вартістю 30000,00 грн.; шкіряні кресла вартістю 7000,00 грн.; стіл вартістю 3000,00 грн.; стіл тенісний вартістю 3000,00 грн., душову кабіну 2 шт. вартістю 10000,00 грн.; ванну вартістю 5000,00 грн.; ліжка 3 шт. вартістю 15000,00 грн.; стінку вартістю 12000 грн.; пилесос вартістю 4000,00 грн.; бесідку та садову мебель вартістю 75000,00 грн.; робочий реквізит (належний йому) 5000,00 дол.США (еквівалент в гривнях приблизно 140000,00 грн.); журнальний стіл 2 шт. вартістю 7000,00 грн.; кухню 2 шт. вартістю 8000,00 грн.; посудомийку вартістю 4000,00 грн.; плиту вартістю 2000 грн.; витяжку вартістю 3000,00 грн.; духовий шкаф вартістю 7000,00 грн.; тумбочки 4 шт. вартістю 4000,00 грн.; гардероб 2 шт. вартістю 60000,00 грн.; утюг вартістю 1000,00 грн.; чайник вартістю 500,00 грн.; інструменти вартістю 4000,00 грн.; кондиціонери 3 шт. вартістю 18000,00 грн.; зимню резину на авто вартістю 20000,00 грн.; кухню (стінка) вартістю 60000,00 грн.; шафу купе вартістю 3000,00 грн.; раковину з тумбою та дзеркалом вартістю 10000,00 грн.; посуд вартістю 10000,00 грн.; постільну білизну та покривало вартістю 10000,00 грн.; котел вартістю 1400,00 грн.; насос з басейну вартістю 15700,00 грн.; кулер вартістю 4300,00 грн.; сауну фінську (підігрівай) вартістю 5300,00 грн.; телевізор 3 шт. вартістю 18000,00 грн.; апарат для мийки машини вартістю 35000,00 грн., регістратор з камерами вартістю 15500,00 грн.; міні бар «Глобус» вартістю 3500,00 грн.; мікрохвильову піч вартістю 1000,00 грн.; проектор вартістю 84000,00 грн.; кіноекран вартістю 32000,00 грн.; посилювач вартістю 8000,00 грн.; тюнер 4 шт. вартістю 10000, 00 грн.; комп`ютер вартістю 13000,00 грн.; вази 6 шт. вартістю 2000,00 грн., загальною вартістю 816200,00 грн., Ѕ частина якого складає 408100,00 грн.

Також до безпідставно набутого майна позивачем віднесено дохід, який можливо було отримати від оренди Ѕ частини будинку з меблями і побутовою технікою за 14 місяців, починаючи з січня 2010 року, що складає 63000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належність, допустимість, достовірність та достатність доказів регульовано статями 77-80 ЦПК України.

За положеннями частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить стаття 368 ЦК України.

Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Зазначена норма не забороняє подружжю припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно і встановити право спільної часткової власності подружжя на нього відповідно до статті 64 СК України.

Отже, майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, може бути поділено між ними як у рівних, так і в інших частках за взаємною домовленістю.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка, набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із позову його предметом є стягнення з відповідача вартості безпідставно набутого майна, яке як вказує позивач було набуто сторонам в період шлюбу. При цьому, позивач не надав суду доказів того, що вказане в позові майно було предметом судового поділу між сторонами та як встановлено в ході судового розгляду сторони до суду з позовом про поділ наявного в будинку майна не зверталися.

За такого враховуючи підстави та предмет позову суд вважає, що позивачем обрано невірний спосіб порушеного права.

Крім того, суду не надано жодних доказів на підтвердження придбання спірного майна в період шлюбу сторонами, його ідентифікації та вартості. Наявність вказаного майна також не підтвердила і відповідач в судовому засіданні. З пояснень якої встановлено, що після розлучення сторін в будинку проживав лише позивач та вона до нього заселилася в січні 2020 року (із позову вбачається, що позивач вказує на можливість здачі в оренду будинку починаючи з січня 2020 року, тобто з часу коли в будинку він не проживає). Після чого, як пояснила відповідач, позивач забрав усе майно, що було в будинку, та виїхав, а тому вона не знає про яке майно йде мова, оскільки вона вимушена була купувати інше майно. Також пояснила, що позивач має доступ до будинку та ключів будинку ніхто не змінював.

Таким чином, оцінивши наявні у справі докази суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо клопотання позивача про зобов`язання позивача провести інвентаризацію спірних об`єктів нерухомого майна, яке було подано до суду 09.11.2021, воно виходить за межі заявлених позивачем вимог, а тому задоволенню не підлягає.

Так як в позові відмовлено, відшкодування відповідачу судових витрат на підставі положень статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення вартості безпідставно набутого майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 28.01.2022.

Суддя І.В.Коваленко