Ухвала

25 січня 2022 року

м. Київ

справа № 175/2833/17

провадження № 61-20856ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації, визнання права власності, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровська районна державна нотаріальна контора, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 29 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2021року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 29 березня 2021 року, змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 29 березня 2021 року, скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 та ухвалено в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну їй 1/2 частку домоволодіння

АДРЕСА_1 у розмірі 217 274,00 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 у порядку виплати грошової компенсації.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 після одержання грошової компенсації від ОСОБА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У грудні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на Дніпропетровського районного суду Дніпропетровського області від 29 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада

2021 року, у якій заявник просив скасувати постанову апеляційного суду у повному обсязі, скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, і ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення зустрічного позову, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду представник заявника отримав 08 грудня 2021 року у приміщенні Дніпровського апеляційного суду, що підтверджується відповідною розпискою, доданою до касаційної скарги.

За змістом частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Ураховуючи, що наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними, підтверджені належними доказами, клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, а строк на касаційне оскарження поновленню.

Проте, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі належно не обґрунтовано підстави на яких подається касаційна скарга.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;

4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;

5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;

8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги встановлено статтею 392 ЦПК України.

За змістом пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено визначені статтею 389 ЦПК України підставу (підстави) на якій (яких) подається касаційна скарга.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Підставами касаційного оскарження рішення Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2021 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року заявник зазначає:

1) пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України - суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня

2019 року у справі № 522/1029/18.

2) пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України - відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

3) пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України - судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу, а саме судові рішення ухвалені на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Перевіривши наведені заявником підстави оскарження судових рішень, Верховний Суд роз`яснює заявнику, що зазначена постанова Пленуму Верховного Суду України не є постановою Верховного Суду у якій викладено висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а тому не є підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також, посилаючись на наявність підстав касаційного оскарження судових рішень передбачених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник не зазначив норму права, яку неправильно застосували суди попередніх інстанцій, та щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.

Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, яку неправильно застосували суди попередніх інстанцій та щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду не дає підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, заявнику необхідно подати до Верховного Суду касаційну скаргу у новій редакції із належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, відповідно до вимог частини другої статті 389 та пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

За змістом пункту першого частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Крім того, у порушення у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України за подання касаційної скарги не у повному обсязі сплачено судовий збір.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подання позову) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подання позову) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру (частина третя статті 6 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

У разі якщо в апеляційному або в касаційному порядку оскаржується судове рішення, яке прийнято за наслідками розгляду первісного і зустрічного позовів, то якщо заявник не згоден із таким рішенням у частині розгляду вимог за обома зазначеними позовами, судовий збір має сплачуватися ним так само з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів.

Ураховуючи, наведене, сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання касаційної скарги становить 11 510,16 грн (в частині оскарження судових рішень про відмову у задоволенні зустрічного позову: ((1 762,00*0,4)+(1762,00*0,4)+

217 277,00*1%)*200%=7164,68 грн; в частині оскарження постанови апеляційного суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 : 217 277,00*1%*200%=4 345,80).

Оскільки за подання касаційної скарги заявник сплатив судовий збір у розмірі

1 409,60 грн, доплаті підлягає судовий збір у розмірі 10 100,56 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055).

На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати оригінал квитанції.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровського області від 29 березня 2021 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада

2021 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровського області від 29 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2021 рокузалишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик