Дата документу 17.01.2022
Справа № 334/7095/21
Провадження № 2/334/587/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Боднар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 Фінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору та витребування майна з чужого незаконного володіння,

за участю: представника позивача адвоката Димитрашка Д.В.,

встановив:

представник позивача адвокат Працевитий Г.О. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «2Х2 Фінанс», в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 27.08.2021 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «2Х2 Фінанс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрований в реєстрі за № 1950 та витребувати вказану квартиру з чужого незаконного володіння на користь ОСОБА_1 .

Позов обґрунтовує тим, що 14.01.2008 між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», був укладений Кредитний договір № № 0710/0108/45-002, за умовами якого позивач отримав кредит в сумі 60 000 дол. США на строк до 14.01.2028 під 12,5% річних за користування кредитом. 27.08.2021 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «2X2 Фінанс» був укладений оскаржуваний договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрований в реєстрі за № 1950, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс», діючи відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» продало, а ТОВ «2X2 Фінанс» купило нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 14.01.2008 між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладений іпотечний договір № 0710/0108/45-002-Z-1, предметом якого стада іпотека спірно/ квартири, яка належала позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.01.2008. Співвідповідачем ТОВ «Діджи Фінанс» при укладені спірного договору порушені вимоги статті 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки будь-яких вимог від про намір продажу предмету іпотеки позивач не отримував, що свідчить про незаконність укладеного договору купівлі-продажу. Також, вказаний співвідповідач не повідомляв позивача, як іпотекодавця, про наявність у нього заборгованості перед іпотекодержателем та її розмір, про намір укласти договір купівлі-продажу спірної квартири з третьою особою та про ціну продажу іпотечного майна. Внаслідок вказаних порушень позивач не зміг скористатися переважним правом викупу предмет іпотеки - спірної квартири в порядку, визначеному частиною другою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Крім цього, примусове стягнення на предмет іпотеки відбулося без згоди власника, що є порушенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім цього, у позивача станом на 01.01.2014 була відсутня прострочена заборгованість за кредитом. Предмет іпотеки - спірна квартира є єдиною його власністю та єдиним місцем проживання Площа будинку складає 208,8 кв.м. та не перевищує площі в 250 кв.м. Таким чином, положення пункту 7-розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» в обов`язковому порядку застосовуються до позивача, а кредитний договір підлягає обов`язковій реструктуризації. 23.07.2021 позивач направив співвідповідачу ТОВ «Діджи Фінанс» заяву про реструктуризацію кредитного договору. Заява була отримана співвідповідачем 26.08.2021. Однак, в порушення вимого закону співвідповідач проігнорував вказану заяву позивача та звернув стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, оскільки право власності ТОВ «Діджи Фінанс» на спірну квартиру було набуто в порушення статті 38 Закону України «Про іпотеки» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», всі подальші дії щодо наступного відчуження вказаного майна, в тому числі й щодо укладення договору купівлі-продажу від 27.08.2021 на користь ТОВ «2X2 Фінанс» є незаконними, в зв`язку з чим позивач має право витребувати вказане майно у його останнього власника в порядку статей 387-388 ЦК України.

Співвідповідачі ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «2Х2 Фінанс» відзиви на позов не подали. Третя особа пояснення щодо позову не подала.

01.11.2020 співвідповідач ТОВ «Діджи Фінанс» в особі директора Лукащ О.А. подав суду письмові пояснення щодо позовної заяви. Суд не бере до уваги вказані письмові пояснення, оскільки відповідно до частини першої статті 174 ЦПК України співвідповідач мав право викласти такі пояснення виключно у заяві по суті спору, якою є відзив на позов, в порядку, передбаченому статтею 178 ЦПК України. Крім цього, суд не сприймає вказані письмові пояснення як відзив, оскільки вони подані після спливу п`ятнадцятиденного строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

09.12.2021 представником позивача адвокатом Працевитим Г.О. подана відповідь на відзив. Суд не бере до уваги вказану відповідь на відзив, оскільки відзиви співвідповідачами не подавались.

Ухвалою від 20.09.2021 відкрите провадження у справі, яка була призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) учасників справи. За клопотанням представника позивача адвоката Працевитого Г.О. витребувана у третьої особи приватного нотаріуса Пономарьової Д.В. копія нотаріальної справи з посвідчення спірного договору. Витребуваний судом доказ поданий суду 25.10.2021. Ухвалою від 20.09.2021 за заявою представника позивача адвоката Працевитого Г.О. був забезпечений позов шляхом накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача адвокат Димитрашко Д.В. позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримав.

Співвідповідачі ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «2Х2 Фінанс» в судове засідання не з`явились. Були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки не повідомили. Заяви про розгляд справи без їх участі не подали.

Третя особа приватний нотаріус Пономарьова Д.В. в судове засідання не з`явилась. Подала заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

14.01.2008 позивач ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири набув у власність квартиру АДРЕСА_1 пороги, загальною площею 53 кв.м., що підтверджується відповідним договором (а.с. 26-28).

14.01.2008 між ВАТ «Сведбанк» та позивачем ОСОБА_1 укладений Кредитний договір № 0710/0108/45-002 (далі - Кредитний договір), за умовами якого позивач отримав кредит в сумі 60 000 доларів США на строк до 14.01.2028, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,50% річних. Кредитні кошти призначені для здійснення позивачем розрахунків за Договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 пороги, загальною площею 53 кв.м. (а.с. 11-18, 102-107).

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Кредитним договором, 14.01.2008 між ВАТ «Сведбанк» та позивачем ОСОБА_1 укладений Іпотечний договір № 0710/0108/45-002-Z-1 (далі - Іпотечний договір), за умовами якого позивач передав в іпотеку ВАТ «Сведбанк» квартири АДРЕСА_1 пороги, загальною площею 53 кв.м. (а.с. 19-25, 66-68).

Співвідповідач ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за Іпотечним договором на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012, укладеного між ТОВ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 84), а також Договору № 2303/К/1 про відступлення прав вимоги від 02.09.2020, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с.99-100).

28.12.2020 співвідповідачем ТОВ «Діджи Фінанс» позивачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , направлене Повідомлення про відступлення прав вимоги за Кредитним договором від 23.12.2020 № 0710/0108/45-002, в якому повідомило позивачу про відступлення прав вимоги за Кредитним договором співвідповідачу на підставі також Договору № 2303/К/1 про відступлення прав вимоги від 02.09.2020, розмір заборгованості - 2 365 159,81 гривень та банківських реквізитів нового кредитора. Цими ж рекомендованими листами позивачу направлена Вимога про усунення порушення в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» від 23.12.2020 № 0710/0108/45-002-Z-1, в якій співвідповідач повідомив позивачу про те, що заборгованість за Кредитним договором станом на 02.09.2020 становить 2 365 159,81 гривень. Висунув вимогу про виконання зобов`язань за Кредитним договором в тридцятиденний строк з моменту отримання вимоги та роз`яснив, що наслідками невиконання вимоги є набуття співвідповідачем права власності на предмет іпотеки за Іпотечним договором або укладення ним з будь-якою особою договору купівлі-продажу предмета іпотеки від свого імені. Поштові відправлення не вручені позивачу та повернуті співвідповідачу за закінченням терміну зберігання.

18.02.2021 співвідповідачем ТОВ «Діджи Фінанс» направлена позивачу ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , аналогічна Вимога про усунення порушення в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» від 20.01.2021 № 0710/0108/45-002-Z-1/2. Поштові відправлення не вручені позивачу та повернуті співвідповідачу за закінченням терміну зберігання.

Вказані обставини підтверджуються відповідними Повідомленнями та Вимогами, Описами вкладення у цінний лист, Рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення, Довідками про причини повернення/досилання (Ф.20) (а.с. 109-121).

Відповідно до Висновку про вартість об`єкта оцінки від 12.08.2021, наданого ТОВ «Експертна оцінка майнових прав» ринкова вартість спірної квартири станом на 12.08.2021 становить 214 376,25 гривень (а.с. 122).

27.08.2021 між співвідповідачами ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «2Х2 Фінанс» укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрований в реєстрі за № 1950 (далі - спірний договір), відповідно до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс», діючи відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», продав ТОВ «2Х2 Фінанс» нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить позивачу ОСОБА_1 . Право продажу вказаного нерухомого майна будь-якій особі належить ТОВ «Діджи Фінанс», як іпотекодержателю, Іпотечного договору, Договору купівлі-продажу прав вимоги, Договору № 2303/К/1 про відступлення права вимоги (а.с. 64-65).

23.07.2021 позивач ОСОБА_1 направив співвідповідачу ТОВ «Діджи Фінанс» заяву про проведення реструктуризації в порядку п. 7 розділу IV «Перехідні положення» Закону України від 15.11.2016 № 1734-VIIІ «Про споживче кредитування» з пакетом документів (а.с. 37-44).

Відповідно до статусу відстеження поштового відправлення за трек номером 128 вищевказані документи співвідповідачем ТОВ «Діджи Фінанс» не отримані, оскільки 09.08.2021 були повернуті позивачу за закінченням встановленого терміну зберігання та отримані ним 26.08.2021 (а.с. 45).

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за загальним правилом право розпоряджатися майном належить власнику, а особа, яка не є власником, таким правом не наділена.

Особа, яка не є власником майна, вправі розпоряджатися цим майном лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Умови Іпотечного договору (пункт 11) та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Суд встановив, що співвідповідачем ТОВ «Діджи Фінанс» вказані вимоги дотримані. Вимоги від 23.12.2020 та 20.01.2021 були надіслані позивачу ОСОБА_1 за адресою, зазначеною ним в Іпотечному договорі, - АДРЕСА_3 , а також за адресою предмета іпотеки - АДРЕСА_1 .

Суд звертає увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця про вимогу стосовно усунення порушення слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця є доведення до його відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в пунктах 55, 57, 60 постанови від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17, який відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Вимоги, які були направлені співвідповідачем позивачу належним чином, не були отримані останнім внаслідок недбалості або ухилення від отримання, про що свідчить те, що вони були повернуті співвідповідачу за закінченням терміну зберігання.

Суд встановив, що співвідповідач ТОВ «Діджи Фінанс» дотримався вимого, визначених частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», належним чином надіслав позивачу ОСОБА_1 , який є іпотекодавцем, письмову вимогу виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Позивач ОСОБА_1 протягом встановленого строку вимогу співвідповідача ТОВ «Діджи Фінанс» залишив без задоволення, що надало іпотекодержателю право прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі Іпотечного договору.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 цього Закону), а саме на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із частиною третьою зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати такі способи задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього ж Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього ж Закону.

Згідно із частиною п`ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Положеннями пункту 11 Іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодацем основного зобов`язання повністю або частково. , у тому числі якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим Договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу, так і процентів за ним). При настанні зазначених випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у другому абзаці цього пункту договору тридцятиденний строк починає відліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням зв`язку при відправленні іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення основного зобов`язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі, що отриманий іпотекодавцем особисто у іпотекодержателя.

Пунктом 12 Іпотечного договору передбачено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Суд встановив, що сторони Іпотечного договору досягли домовленості про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем від власного імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (пункт 12.3.2).

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Таким чином, у разі дотримання іпотекодержателем вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання невиконання вимог частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення іпотекодавця про конкретний спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не має наслідком настання нікчемності такого правочину та не є підставою, за умови дотримання інших вимог закону щодо такого виду правочину, для визнання такого договору недійсним, однак може бути підставою для відшкодування іпотекодавцю завданих збитків. Аналогічний висновок містить пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17.

В пункті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або;

- таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.

Суд встановив, що спірна квартира відповідає вказаним критеріям, оскільки кредит наданий позивачу в іноземній валюті, квартира є предметом іпотеки, постійним місцем проживання позивача ОСОБА_1 , який не має у власності іншого нерухомого майна, спірна квартира має загальну площу 53 кв.м., що підтверджується копією паспорта громадянина України від 13.02.1996 № НОМЕР_1 , Інформаційною довідкою з ДРРП від 23.07.2021 № 267187291 (а.с. 31-34).

Проте, у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-969цс16 зроблено висновок, що «мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки Закон України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню».

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц зазначено, що: «закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону».

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Тлумачення статті 38 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі), який передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника). Оскільки таке право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем шляхом підписання відповідного договору.

Схожий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц, в якій зазначено: «продаж іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі відповідно до статей 36, 38 цього Закону та згідно з умовами іпотечного застереження, визначеного у договорі іпотеки, є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду».

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі).

Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 у справі № 464/8589/15-ц.

Згідно з пунктом 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом:

1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі:

наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;

відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;

2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

- предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

Суд встановив, що відповідно до підпункту 2 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» зобов`язання позивача за Кредитним договором підлягало обов`язковій реструктуризації за його заявою, оскільки виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки - спірною квартирою загальною площею 53 кв.м., яка використовується позивачем як постійне місце проживання, який не має у власності іншого нерухомого майна.

Згідно з підпунктом 3 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

Закон України «Про споживче кредитування» доповнений пунктом 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» на підставі Закону України від 13.04.2021 № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», який набрав чинності 23.04.2021. Таким чином, строк для подання позивачем заяви ТОВ «Діджи Фінанс» про реструктуризацію зобов`язань, передбачених кредитним договором, сплив 23.07.2021.

Суд встановив, що 23.07.2021, у визначений підпунктом 3 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» строк, позивач ОСОБА_1 направив співвідповідачу ТОВ «Діджи Фінанс» заяву про проведення реструктуризації в порядку п. 7 розділу IV «Перехідні положення» Закону України від 15.11.2016 № 1734-VIIІ «Про споживче кредитування» з пакетом документів.

Відповідно до статусу відстеження поштового відправлення за трек номером 128 вищевказані документи співвідповідачем ТОВ «Діджи Фінанс» не отримані та 09.08.2021 були повернуті позивачу за закінченням встановленого терміну зберігання та отримані ним 26.08.2021.

Слід зауважити, що відповідно до Накладної АТ «Укрпошта» № 128 вищевказану заяву позивач направив не адресною доставкою за місцезнаходженням співвідповідача ТОВ «Діджи Фінанс», яким є м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, а до відділення АТ «Укрпошта» № 04112.

Вказана обставина свідчить про те, що заява про реструктуризацію зобов`язань за Кредитним договором була подана позивачем співвідповідачу не у спосіб, передбачений підпунктом 3 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим не була отримана останнім. Крім цього, позивач не подав докази того, що він звертався до суду з заявою про визнання поважними причин неподання заяви про проведення реструктуризації протягом тримісячного строку.

Таким чином, суд встановив, що у зв`язку з неподанням відповідної заяви у встановлений судом строк у позивача відсутні підстави для реструктуризації зобов`язань за Кредитним договором співвідповідачем ТОВ «Діджи Фінанс».

За таких обставин суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 27.08.2021 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «2Х2 Фінанс» з дотриманням вимог, встановлених статтями 35 та 38 Закону України «Про іпотеку», на нього не поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», позивачем пропущений строк для подачі співвідповідачу «ТОВ «Діджи Фінанс» заяви про реструктуризацію зобов`язань за Кредитним договором відповідно до пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», а отже відсутні підстави для визнання вказаного договору недійсним, у зв`язку з чим у задоволенні позову в частині визнання вказаного договору недійсним необхідно відмовити.

Вимога позивача про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння на його користь є похідною від вимоги про визнання недійсним спірного договору, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині також необхідно відмовити.

Відповідно до частини дев`ятої статті 158 ЦПК України у зв`язку з ухваленням рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд скасовує заходи забезпечення позову, вжиті судом на підставі ухвали від 20.09.2021.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову у виді арешту квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Повне рішення складене 19 січня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Співвідповідачі:

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, м. Київ, ,

- Товариство з обмеженою відповідальністю «2Х2 Фінанс», місцезнаходження: вул. Мельникова, буд. 12, м. Київ, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Суддя: