УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О. В.,

секретар судового засідання Янок М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Лаворика Максима,

В засіданні приймали участь:

скаржник: не з`явився;

представник скаржника: ОСОБА_5;

державний виконавець: Лаворик М.;

представник стягувача: Спічек Г. В.

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2021 року до Рівненського міського суду звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на дії державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Лаворика Максима, в якій просить суд визнати неправомірними виконавчі дії державного виконавця в частині здійснення розрахунку заборгованості по аліментах № 150840 від 27 жовтня 2021 року.

Свої вимоги скаржник мотивує зокрема тим, що на виконані у Відділі державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавчий лист Рівненського міського суду Рівненської області виданий 28 грудня 2020 року у справі №569/14073/20 про зміну розміру аліментів, які стягуються зі скаржника на користь ОСОБА_2 на утримання їхньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2020 року у справі №569/1481/20 в твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їхньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. 28 жовтня 2021 року скаржником було отримано розрахунок заборгованості по аліментах за період з 11 грудня 2020 року по 30 вересня 2021 року, проведений державним виконавцем Лавориком М., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах №150844 від 27 жовтня 2021 року. Відповідно до цього розрахунку, станом на 30 вересня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить - 4 915 грн. 43 грн. Проте, даний розрахунок скаржник вважає таким, що не відповідає дійсності, а дії державного виконавця щодо проведення даного розрахунку є неправомірними.

28 жовтня 2021 року скаржником було отримано розрахунок заборгованості по аліментах, закінчення строку на подання скарги на дії державного виконавця припадає на 07 листопада 2021 року, що є вихідним днем, тому останнім днем строку є перший після нього робочий день, тобто 08 листопада 2021 року. Ознайомившись із розрахунком заборгованості по аліментах, скаржник вважає, що останній складений неправильно, без врахуванням правильної суми боргу з огляду на те, що ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований, проте отримує дохід від надання послуг, які надає за цивільно-правовою угодою. Зокрема, за січень, лютий та березень 2021 року скаржник отримав дохід у розмірі 5 000 грн. за квітень та травень 2021 року розмір його доходу становив 6 000 грн, а за червень, липень та серпень 2021 року дохід становив 4 000 грн. Тобто, за період із січня по серпень 2021 року розмір доходу скаржника становив 15 000 грн. Також вказує, що розмір середньомісячної заробітної плати в розрахунку заборгованості по аліментах №150844 від 27.10.2021, є неправильним, оскільки такі суми зазначені без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Крім того стверджує, що виконавцем не було враховано платіж, здійсненний ним у травні місяці в сумі 1 000, 00 грн. З огляду на зазначене, вважає, що сума заборгованості по сплаті аліментів, зазначена в розрахунку заборгованості по аліментах №150844 від 27 жовтня 2021 року, є завищеною.

17 листопада 2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від ОСОБА_2 , в яких вона вказує, зокрема, що скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою і задоволенню не підлягає з огляду на те, що на виконанні у відділі ДВС перебуває два виконавчих провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини та на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Оскільки у призначенні платежу не вказано, що аліменти сплачені за виконавчим провадженням на утримання дитини, стягувачка вважає, що при наявності заборгованості на її утримання, вказаним платежем погашалася саме така заборгованість. Вважає, що боржник не отримував дохід за період з січня 2021 по серпень 2021, тому що оплата за цивільно-правовою угодою була проведена у вересні 2021 року. Крім того зазначає, що виконавцем правомірно було розраховано заборгованість зі сплати аліментів виходячи із середньої заробітної плати працівника. За наведеного просить суд у задоволенні скарги відмовити .

22 грудня 2021 року від представниці скаржника - адвоката Савонік Н.І. надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в якому вона просить долучити відповідь на її адвокатський запит з Державної служби статистики України від 15.11.2021. В цій відповіді вказано, що розмір середньомісячної заробітної плати штатних працівників по м.Рівне та Рівненському районі Рівненської області у 2020-2021 роках у першому кварталі становила - 10 382 грн., в другому кварталі - 11 219 грн.

У судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримала та просила її задовольнити, з підстав в ній наведених.

Державний виконавець та представник стягувача у судовому засіданні вимоги скарги не визнали повністю та просили відмовити у її задоволенні.

Заслухавши представників стягувача, боржника, державного виконавця, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, у тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом встановлено, що скаржник є боржником за виконавчим листом виданим 28 грудня 2020 року Рівненським міським судом Рівненської області у справі №569/14073/20 про зміну розміру аліментів, які стягуються зі скаржника на користь ОСОБА_2 на утримання їхньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2020 року в справі №569/1481/20 в твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їхньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Боржник в добровільному порядку судове рішення не виконує, а тому державний виконавець здійснює дії, які спрямовані на примусове виконання судового рішення та стягнення із боржника встановленої суми боргу.

Згідно з вимогами статей 1, 3 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Згідно статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 447 ЦПК України та ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їх права чи свободи, що відповідає поданий скарзі та свідчить про належність скаржника.

Стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок стягнення аліментів. Так, відповідно до вимог зазначеної статті, виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику в тому числі у разі подання заяви стягувачем або боржником. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України.

Згідно із пунктами 3, 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених ч. 4 ст. 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом (частина 3 статті 195 СК України).

Судом встановлено, що державним виконавцем Лавориком М. здійснений розрахунок заборгованості по аліментам при примусовому виконанні виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області виданого 28 грудня 2020 року у справі №569/14073/20 про зміну розміру аліментів, які стягуються зі скаржника на користь ОСОБА_2 на утримання їхньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2020 року у справі №569/1481/20 в твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їхньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно вказаного розрахунку заборгованість станом на 30.09.2021 за період з грудня 2020 року по вересень 2021 року складає 4 915, 43 грн.

У цій справі спір виник з приводу розрахунку заборгованості за аліментами платника аліментів, який у період виникнення заборгованості за період з грудня 2020 по вересень 2021 не працював та реальних доходів (реального заробітку) не отримував.

Згідно з частиною другою статті 195 СК України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Тобто у частині другій статті 195 ЦПК України чітко визначено: заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.

Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.

Інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.

Інструкція не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об`єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, тобто для обрахування суми обов`язкових податків та зборів у разі отримання особами реального заробітку (доходу).

Стаття 6 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначає, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Відповідно до статті 22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Отже, за змістом ПК України, об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є реальне майно та реальні дії з отримання доходів, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Проте середня заробітна плата для даної місцевості, із якої розраховуються аліменти у разі виникнення заборгованості в особи, яка не працювала, не належить до доходу (прибутку) або його частини, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника реального податкового обов`язку. Тобто середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник не є реальною і не може бути об`єктом оподаткування.

Також варто звернути увагу на те, що за змістом пункту 4 розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих з інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості. Тобто довідка про інформацію про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості є самостійним документом, який береться до уваги при розрахунку заборгованості.

Таким чином доводи боржника про те, що розмір середньомісячної заробітної плати в розрахунку заборгованості по аліментах №150844 від 27.10.2021, є неправильним, оскільки такі суми зазначені без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів, є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того щодо укладеного між боржником - ОСОБА_1 , як виконавцем, та ФОП ОСОБА_4 , як замовником, договору про надання послуг №0221-1 від 02.01.2021 (далі - договір), за умовами якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги (роботи), вказані у договорі, суд зазначає таке.

Пунктом 1.4. договору передбачено, що факт надання відповідних послуг (робіт) з боку виконавця засвідчуватиметься актами прийому-передачі наданих послуг (виконаної роботи).

Згідно п. 4.1. договору, вартість послуг (робіт) за цивільно-правовим договором становить: 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

Відповідно до п. 4.3. договору, розрахунок здійснюється протягом 3-х днів з моменту підписання акту прийому-передачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановлено, що на виконання умов договору виконавець надав замовнику послуги, що стверджується актами приймання-передачі наданих послуг від 31.03.2021, 31.05.2021 та 31.08.2021.

Разом з тим суд зазначає, що належних та допустимих доказів здійснення оплати замовником у строк, визначений п. 4.3. договору, боржником, як виконавцем, суду не подано.

Так, згідно платіжного доручення №76 від 03.09.2021 замовником в рахунок оплати наданих послуг згідно договору було перераховано виконавцю грошові кошти в сумі 12 075, 00 грн. При цьому, замовником, відповідно до платіжних доручень №73, №74, №75 від 03.09.2021 було сплачено згідно договору ЄСВ, ПДФО та військовий збір.

Таким чином ОСОБА_1 відповідно до договору було отримано дохід в сумі 12 075, 00 грн 03.09.2021. При цьому твердження представника боржника про те, що боржник отримав дохід за січень, лютий та березень 2021 року у розмірі 5 000 грн., за квітень та травень 2021 року - 6 000 грн., за червень, липень та серпень 2021 року - 4 000 грн, не заслуговують на увагу, оскільки актами приймання-передачі наданих послуг від 31.03.2021, 31.05.2021 та 31.08.2021, які були складені між сторонами на виконання умов договору, лише стверджується факт надання послуг (робіт), у зв`язку з чим державним виконавцем правомірно було враховано в розрахунку №150844 від 27.10.2021 дохід боржника в сумі 12 075, 00 грн у вересні 2021 року.

Стосовно доводів боржника про неврахування державним виконавцем часткової сплати аліментів у травні 2021 року в сумі 1 000, 00 грн згідно дубліката чека від 01.05.2021, долученого боржником до скарги, суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення боржником виконавця про часткове погашення аліментів не пізніше наступного робочого дня. Крім того, матеріали справи не містять інформації, що боржник звертався з будь-якими заявами до виконавчої служби щодо здійснення перерахунку заборгованості аліментів у зв`язку із неправильним (не врахуванням чеків або інших підтверджуючих документів) обчисленням заборгованості по аліментам.

Також у призначенні платежу дубліката чека від 01.05.2021 вказано: аліменти за травень, отримувач: ОСОБА_2 . Водночас, згідно письмових пояснень стягувачки на виконанні у відділі ДВС перебуває два виконавчих провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини та на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

За наведених обставин суд вважає, що державним виконавцем правомірно не було враховано вказану оплату та скаржником не доведено, що кошти, які він перераховував у травні 2021 року в сумі 1 000, 00 грн були сплачені саме на підставі виконавчого листа виданого 28.12.2020 Рівненським міським судом Рівненської області у справі №569/14073/20 .

Частиною 3 ст.451 ЦПК України передбачено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене вище, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Лаворика Максима необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 260, 353, 354, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Лаворика Максима відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

стягувач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

особа, дії якої оскаржуються - державний виконавець Рівненського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Лаворик Максим, м.Рівне, вул.Замкова, 22-А.

Повний текст ухвали складено та підписано 21.01.2022.

Суддя Левчук О. В.