Ухвала

20 січня 2022 року

м. Київ

справа № 278/1659/18

провадження № 61-21040ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., вирішуючи питання про самовідвід суддів: Усика Г. І., Олійник А. С., Яремка В. В., від розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 , поданою від його імені адвокатом Янчуком Максимом Олександровичем, на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, у справі за позовом заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки, скасування запису про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року заступник керівника Житомирської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 28 травня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (судді-доповідач), Гулейкова І. Ю, Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. від 04 листопада 2020 року касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задоволено частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19 березня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 28 травня

2019 року в частині вирішення позовної вимоги заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області до

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку змінено. Ухвалено викласти їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19 березня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 28 травня

2019 року в частині вирішення позовних вимог заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області до

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку скасовано. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова Верховного Суду щодо вирішення позовних вимог про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку мотивована тим, що розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій не встановили, чи належить спірна земельна ділянка до земель водного фонду, щодо яких установлено спеціальний правовий режим - обмеження в обороті (статті 20, 21, 60, 61 ЗК України та статті 88, 89 ВК України), не з`ясували фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не встановили, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не перевірив рішення суду першої інстанції на предмет його законності та обґрунтованості, не надав належної оцінки доводам позивача про те, що спірна земельна ділянка розташована біля р. Тетерів на відстані 1 м до урізу води, що суперечить вимогам статті 88 ВК України.

Тобто, суди уникнули оцінки доказів та встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, також не визначили, яким, з огляду на практику Великої Палати Верховного Суду, має бути належне матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі

№ 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19)).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини першої статті 6 Земельного кодексу України 1990 року у відповідній редакції (далі - ЗК України 1990 року) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для садівництва.

Проте прокурор стверджував, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, а за нормами ЗК України 1990 року землі водного фонду не можуть передаватись у колективну та приватну власність за винятком невеликих (до 3 гектарів) ділянок водойм і боліт, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств (стаття 4).

Відхиляючи подані позивачем на підтвердження позовних вимог письмові докази (протокол огляду місця події (а. с. 36-37), висновок експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 07 липня 2017 року (а. с. 27-31)), суд першої інстанції не звернув увагу на зміст статті 78 ЦПК України та не мотивував, з яких саме правових підстав він визнав ці докази недопустимими. Водночас апеляційний суд також погодився з цим висновком суду першої інстанції, не дослідивши указані докази та не давши їм оцінки у сукупності з іншими доказами (стаття 89, частина друга статті 367 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про скасування рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19 березня 2019 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 28 травня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та направлення справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2021 року позов заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області задоволено частково.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЖТ № 003187 від 29 грудня 2002 року, виданий громадянину України ОСОБА_2 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року ухваленій у цій справі, зазначено, що вимоги про визнання недійсним державного акта від 29 грудня 2002 року серії ІІІ-ЖТ

№ 003187, виданого на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Буківської сільської ради від 19 жовтня 1994 року є неефективним способом захисту. Суд першої інстанції при новому розгляді даної справи не погодився з таким висновком, оскільки саме на підставі державного акта про право приватної власності на земельну ділянку від 29 грудня 2002 року в подальшому було здійснено дарування спірної земельної ділянки ОСОБА_2 , тобто відбувся перехід прав власника іншій особі саме на підставі оскаржуваного акта без фактичного волевиявлення власника земельної ділянки - відповідного рішення компетентного органу, а тому дійшов висновку про часткове задоволення позву та визнання недійсним зазначеного державного акта. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про повернення земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, місцевий суд виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року апеляційні скарги заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, та ОСОБА_2 задоволено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути на користь територіального громади села Буки в особі Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області земельну ділянку площею 0,0832 га, кадастровиу номер :02:001:0518.

Скасовано запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0832 га, за кадастровий номер :02:001:0518 за

ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним державного акта від 29 грудня 2002 року серії ІІІ-ЖТ № 003187, виданого на ім`я ОСОБА_2 , суд першої інстанції не звернув увагу на те, що зазначені позовні вимоги Верховним Судом уже були вирішені, а тому в цій частині рішення місцевого суду підлягає скасуванню, без ухвалення в цій частині нового судового рішення.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову про повернення земельної ділянки, апеляційний суд виходив з того, що надання ОСОБА_2 у власність спірної земельної ділянки, яка належить до земель водного фонду, відбулося з порушенням вимог чинного законодавства та суперечить вимогам статей 58, 60, 361 ЗК України.

У грудні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , поданою від його імені адвокатом Янчуком М. О., на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 січня 2021 року справу призначено судді-доповідачеві

Усику Г. І., судді, які входять до складу колегії: Олійник А. С., Яремко В. В.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші підстави, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

До відкриття касаційного провадження у справі суддями: Усиком Г. І.,

Олійник А. С., Яремком В. В. заявлено самовідвід із підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.

У світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Європейський суд з прав людини наголосив, що найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

Згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З огляду на викладене, а також те, що судді: Усик Г. І., Олійник А. С., Яремко В. В., брали участь у розгляді цієї справи під час оскарження заступником прокурора Житомирської області попередніх рішень судів, висловили свою правову позицію щодо застосування норм матеріального та процесуального права у цій справі, з метою недопущення сумніву сторін в об`єктивності та неупередженості судді та суду у розгляді справи № 278/1659/18, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про самовідвід.

Керуючись пунктом 5 частини першої статті 36, статтями 39, 40 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід суддів: Усика Г. І., Олійник А. С., Яремка В. В. задовольнити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , поданою від його імені адвокатом Янчуком Максимом Олександровичем, на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року (провадження

№ 61-21040ск21)передати на повторний автоматизований розподіл.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик А. С. Олійник В. В. Яремко