Дата документу 25.01.2022 Справа № 2-1650/09
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 2-1650/09
Провадження №22-ц/807/547/22
Головуючий в 1-й інстанції Світлицька В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2021 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за заявою Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про видачу дублікату виконавчого листа,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя звернулася представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк» з заявою про видачу дублікату виконавчого листа. В обґрунтування заяви вказала, що 22.10.2009 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя винесено рішення по справі № 2-1650/2009 за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. На виконання рішення 10.06.2010 р. видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання. Постановою Комунарського ВДВС м. Запоріжжя від 28.08.2019 р. виконавчий лист повернуто стягувачеві на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Оригінал виконавчого листа був втрачений АТ «ПУМБ» в процесі передання між підрозділами банку. Посилаючись на зазначені обставини, заявник просив суд видати стягувачу АТ «ПУМБ» дублікат виконавчого листа від 10.06.2010 р. у цивільній справі № 2-1650/2009, згідно з яким з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» стягнуто кошти на загальну суму 2489271,05 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2021 року, заяву Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про видачу дублікату виконавчого листа - задоволено. Видано Акціонерному товариству «Перший Український Міжнародний Банк» дублікат виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2010 року по цивільній справі № 2-1650/2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості у розмірі 2487451,05 грн., а також судовий збір у розмірі 1700,00 грн., витрати на ІТЗ розгляду справи у розмірі 30,00 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права та і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що заявником не доведено факту втрати виконавчого документа, а заява на видачу дублікату виконавчого листа подана неповноважною особою, а саме представником за довіреністю а не адвокатом.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу АТ «ПУМБ», зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок прийнято обґрунтовану та законну ухвалу, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2009 р. було задоволено позов ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «ЛКМ» про стягнення заборгованості за договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 2487451,05 грн., а також судовий збір у розмірі 1700,00 грн., витрати на ІТЗ розгляду справи у розмірі 30,00 грн.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27.04.2010 року, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2009 р. залишено без змін.

На виконання рішення суду видано виконавчий лист.

05.07.2021 року на запит АТ «ПУМБ» Комунарським ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надано інформацію щодо наявності на виконанні виконавчого документа № 2-1650/2009 від 10.06.2010, в якій повідомлено, що 28.08.2019 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за п.5 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». В подальшому вищезазначений виконавчий лист на адресу Відділу не надходив.

Провідним юрисконсультом АТ «ПУМБ» встановлено, що після реєстрації надходження з Комунарського ВДВС 05.09.2019, оригінал виконавчого листа був втрачений АТ «ПУМБ» в процесі передання між підрозділами банку, про що 05.10.2021 р. складено довідку про втрату виконавчого листа.

Задовольняючи вимоги заяви, суд першої інстанції виходив з того, що є достатні підстави вважати, що виконавчий документ № 2-1650/2009 був втрачений, що унеможливлює виконання рішення суду і є підставою для видачі дубліката виконавчого листа.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України").

Відповідно до п. 17.4 розділу XIII ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Згідно діючого законодавства, дублікатом є документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Дублікат видається судом, який ухвалив рішення, після розгляду заяви про видачу дубліката. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого документа суд повинен перевірити, чи не було воно виконано за втраченим документом, адже за повністю виконаним рішенням дублікат виконавчого документа не видається.

При цьому, при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, а строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий лист № 2-1650/2009 від 10.06.2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 2487451,05 грн., а також судового збору у розмірі 1700,00 грн., витрат на ІТЗ розгляду справи у розмірі 30,00 грн. перебував на виконанні у Комунарському ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), 28.08.2019 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за п.5 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Банком надано підтвердження втрати вказаного виконавчого документу.

Звертаючись 03 листопада 2021 року із заявою про видачу дублікату виконавчого листа АТ «ПУМБ» звернулось з вказаними вимогами в межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог заяви.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу відсутності у представника Банку повноважень на подання заяви, то слід зазначити наступне.

Частиною третьою статті 58 ЦПК України встановлено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно пункту 1 частини першої статті 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною першою статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

За матеріалами справи, Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» уповноважив зокрема на подання зазначеною заяви провідного юрисконсульта сектору по роботі з проблемними активами в м. Дніпро відділу регіонального супроводження Управління правового забезпечення Департаменту проблемних активів банку Маркову Вікторію Євгенівну.

Оскільки згідно з доданою до заяви копією довіреності представництво доручено працівнику АТ «ПУМБ» - провідному юрисконсульту сектору по роботі з проблемними активами в м. Дніпро відділу регіонального супроводження Управління правового забезпечення Департаменту проблемних активів банку, тому доводи апеляційної скарги про те, що представник заявника повинен мати статус адвоката не узгоджуються із вимогами частини третьої статті 58 ЦПК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження і не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 26 січня 2022 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков