Справа № 345/2746/21
Провадження № 22-ц/4808/287/22
Головуючий у 1 інстанції Кулаєць Б. О.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене головуючою суддею Кулаєць Б.О. 18 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 20.01.2019 стягнуто із відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 від всіх доходів відповідача. Зазначила, що з часу ухвалення вищевказаного рішення зріс розмір витрат на сина сторін. Такі витрати зумовлені хронічним захворюванням сина, ростом цін на продовольчі товари, на побутові потреби дитини, яка росте і розвивається. Крім того, вважає, що матеріальна підтримка відповідача не відповідає реальним потребам малолітньої дитини. Зважаючи на викладене, просила змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання сина з 1/4 частки з усіх видів його заробітку до твердої грошової суми в розмірі 4500 грн до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 18 листопада 2021 року позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, що стягуються згідно з виконавчим листом, виданим на підставі рішення Калуського міськрайонного суду від 30 січня 2019 року в цивільній справі №345/123/19, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до твердої грошової суми в розмірі 2800 грн щомісячно. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що позивачем не надано жодної квитанції чи рецепта для лікування дитини, а про сам діагноз його дитини він дізнався з матеріалів позовної заяви. Вказав, що він, як батько дитини жодного разу не залучався до процесу медичних обстежень, лікування дитини. На думку апелянта, позивачка, свідомо обмежила його у зустрічах та спілкуванні з сином та участі у його виховані. Вказане підтверджується рішенням Калуського міськрайонного суду від 03.11.2021, яким визначено відповідачу графік зустрічей з сином. ОСОБА_2 вважає, що судом безпідставно зроблено висновок про його спроможність сплачувати аліменти у більшому розмірі. Також, на думку апелянта, місцевий суд вийшов за межі своїх повноважень, досліджуючи сукупний дохід його сім`ї, оскільки питання стягнення аліментів стосується лише відповідача. Вказує, що судом не встановлено доходів його колишньої дружини, яка також є приватним підприємцем та має свій стоматологічний кабінет. Вважає, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження підстав для збільшення розміру аліментів.

Враховуючи вказане, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У надісланому на адресу суду відзиві позивачка ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечила, рішення суду вважає законним та обґрунтованим. На думку позивачки, посилання апелянта щодо зміни способу стягнення аліментів на підставі медичної довідки є необґрунтованими. Вказує, що судом враховано інтереси дитини, рівність обов`язку обох батьків щодо утримання дитини, погіршення стану здоров`я їхнього сина та інші обставини. Вважає твердження апелянта про неможливість прочитати діагноз дитини та незнання про стан здоров`я їхнього сина свідченням того, що відповідач не цікавиться сином. Позивач зазначає, що апелянт, надавши суду документи щодо його підприємницької діяльності, довів реальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. На думку позивачки, відповідач може платити аліменти на утримання сина в розмірі 2800 грн, оскільки інших утриманців немає та є працездатним, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Відповідач ОСОБА_2 подав відповідь на відзив. На думку апелянта, ОСОБА_1 підмінила поняття «додаткові витрати на дитину» із поняттям «аліменти», оскільки разові витрати на конкретні цілі не являються підставою для зміни способу та розміру аліментів. Також вважає, що місцевим судом не враховано його матеріальний стан.

В силу частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

За положеннями частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції з врахуванням ст.ст. 192, 182-184 СК України, а також беручи до уваги пріоритет інтересів дитини, рівність обов`язків батьків щодо утримання дітей, матеріальне та сімейне становище сторін, вік дитини та стан її здоров`я, дійшов до висновку про зміну способу стягнення аліментів з 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до твердої грошової суми в розмірі 2800 грн.

З цими висновками місцевого суду апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 30 січня 2019 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частки усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 3-4).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 03 листопада 2021 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 із мамою ОСОБА_1 (а.с. 234-241).

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Враховуючи зміст статі 181 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. З долученого до відзиву розрахунку розмір аліментів становив у 2021 році 1197,50 грн в місяць (а.с. 79).

Звернувшись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру, позивач посилалась на те, що зросли витрати на їхнього сина, що в першу чергу пов`язано зі станом його здоров`я, ростом цін на побутові потреби дитини, яка росте і розвивається.

Апеляційний суд зауважує, що визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Вказана величина свідчить про мінімальний рівень матеріального забезпечення.

Разом з тим, у ОСОБА_2 відсутні виключні обставини на підтвердження спроможності надавати допомогу дитині лише на мінімальному рівні, тобто половину прожиткового мінімуму.

Як вбачається із матеріалів справи, з часу ухвалення рішення стан здоров`я сина сторін дійсно змінився. Згідно довідки від 22.06.2021, виданої ФОП ОСОБА_4 «Медична практика» ОСОБА_3 встановлено діагноз: рецидивуючий обструктивний бронхіт. При цьому позивачка витрачала кошти на діагностування та лікування хвороби сина, що підтверджується долученими до матеріалів справи результатами досліджень та квитанціями (а.с. 20, 98-100, 104-129).

Судом першої інстанції також встановлено, що починаючи з 24.04.2008 відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, займається підприємницькою діяльністю (а.с. 183).

Відповідно до податкових декларацій платника єдиного податку ФОП ОСОБА_2 його дохід у 2019 та 2020 роках становив 56420,00 грн. та 49800,00 грн. відповідно (а.с. 77, 78).

Положеннями статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Зважаючи та те, що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, є суб`єктом підприємницької діяльності, несе затрати, як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування, які не відображаються у жодній формі звітності, на своєму утриманні інших осіб немає та беручи до уваги вік та стан здоров`я дитини, колегія суддів приходить до висновку, що сума аліментів у розмірі 2 800 грн є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дитини.

При цьому колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апелянта ОСОБА_2 про його неспроможність сплачувати аліменти у більшому розмірі,оскільки будь-яких доказів свого дійсного майнового стану ні до суду першої, ні до апеляційної інстанцій ним подано не було.

Необґрунтованими є доводи відповідача про те, що позивачка ОСОБА_1 має свій власний стабільний заробіток, оскільки жодних документальних відомостей на підтвердження цього відповідачем не надано. До того ж мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Не заслуговують на увагу також доводи відповідача щодо обмеження позивачкою його у зустрічах з дитиною та участі у її вихованні, що встановлено рішенням Калуського міськрайонного суду від 03.11.2021, оскільки такі доводи не мають жодного доказового значення для вирішення даної справи, і судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів дані обставини до уваги не брались.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що відповідач у разі зміни матеріального чи сімейного стану, або ж погіршення здоров`я має право звернутися до суду із позовною заявою про зменшення розміру визначених судом аліментів, що передбачено ст. 192 СК України та п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 № «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року.

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

Таким чином, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

З огляду на вищенаведене апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 18 листопада 2021 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 24 січня року.