Справа № 369/295/20 Головуючий 1 інстанція - Медведський М.Д.
Провадження № 22-ц/824/2962/2022 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
У Х В А Л А

іменем України

24 січня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Мережко М.В., Ігнатченко Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» адвоката Васильєвої Ірини Василівни про відвід складу суду у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2020 року у справі за заявою АТ «Дельта Банк» про забезпечення позову у справі позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Київського апеляційного суду знаходиться справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2020 року у справі за заявою АТ «Дельта Банк» про забезпечення позову у справі позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. Колегію визначено у складі судді-доповідача Савченка С.І., суддів Мережко М.В., Ігнатченко Н.В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2020 року залишено без руху та надано скаржниці строк десять днів з моменту отримання копії ухвали для виправлення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 січня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2020 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2020 року.

14 січня 2022 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» адвокат Васильєва І.В. подала до Київського апеляційного суду заяву про відвід складу суду у вигляді колегії суддів на підставі п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України у зв`язку із наявністю обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності суду. Згідно поданої заяви про відвід, обставиною, що викликає сумнів в неупередженості або об`єктивності колегії суддів є відкриття ними провадження за апеляційною скаргою, поданою після спливу одного року з дня складення повного судового рішення без поважних причин, чим порушено ст.126, ст.354, ч.2 ст.358 ЦПК України.

На думку представника ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» у скаржниці ОСОБА_1 відсутні поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали від 13 січня 2020 року, так як ОСОБА_1 не могла півтора роки не знати про оскаржувану ухвалу про забезпечення позову із моменту постановлення оскаржуваної ухвали і до 10 серпня 2021 року, а відтак пропустила строк на апеляційне оскарження без будь-яких поважних причин, а апеляційний суд в свою чергу повинен був відмовити ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження, оскільки: апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту ухвали, всупереч ч.2 ст.358 ЦПК України; у клопотанні про поновлення пропущеного строку від 10 серпня 2021 року скаржниця не зазначає дату ознайомлення зі справою 09 березня 2021 року, що підтверджується її заявою та розпискою.

Зі свого боку ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» ще на стадії вирішення судом питання про відкриття апеляційного провадження у справі повідомляв суд про дату ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами справи, надавши фотокопію заяви з розпискою про ознайомлення 09 березня 2021 року. У свою чергу, Київський апеляційний суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначив, що строк на апеляційне оскарження пропущено скаржницею з поважних причин, не вказуючи ці поважні причини, тобто суд не встановив наявність обґрунтованих, об`єктивних, таких, що не залежать від дій особи та пов`язаних з дійсними істотними перешкодами, причин для своєчасного звернення до суду в цій справі з апеляційною скаргою.

Окрім того, в матеріалах справи є супровідний лист Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2020 року, з якого вбачається надсилання оскаржуваної ухвали ОСОБА_1 на ту саме адресу, яка зазначена в її апеляційній скарзі та інших процесуальних документах: АДРЕСА_1 . Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги закону про надсилання ухвали всім учасникам справи та не зобов`язаний контролювати отримання судової кореспонденції. В свою чергу в матеріалах спавши відсутнє поштове відправлення, яке повернулося до суду у зв`язку з його неотриманням ОСОБА_1 .

Також, оскаржувана ухвала від 13 січня 2020 року надіслана судом до Єдиного державного реєстру судових рішень 23 січня 2020 року, зареєстрована 24 січня 2020 року та оприлюднена 27 січня 2020 року, відповідно з цього часу була публічно доступною. Також, на підставі оскаржуваної ухвали у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровані обтяження (арешт нерухомого майна) №35210854 та №35211881 від 23 січня 2020 року, які також є публічно доступними.

Окрім того, заяву про забезпечення позову було подано представником позивача одночасно із поданням із позовною заявою, при цьому правом на подання відзиву ОСОБА_1 скористалася ще 14 липня 2020 року, отже ще на стадії підготовки відзиву на позов відповідачка мала б ознайомитися із результатом розгляду заяви про забезпечення позову в ЄДРСР та ДРРПНМ.

Також, відповідачка ОСОБА_1 весь цей час реалізовувала свої процесуальні права відповідача у справі особисто, або через своїх представників (адвокатів): брала участь у судових засіданнях, подавала заяви, клопотання, оскаржувала в апеляційному порядку ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2020 року про заміну позивача АТ «Дельта Банк» правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо». Тобто є очевидною обізнаність відповідача зі станом розгляду справи, у тому числі із судовими рішеннями ухваленими судом.

Про усі зазначені вище обставини ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» звертало увагу суду апеляційної інстанції у своїх заявах від 26 листопада 2021 року та від 08 грудня 2021 року, що були подані до та після постановлення Київським апеляційним судом ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 30 листопада 2021 року з підстав виключно несплати судового збору, а не з підстав пропуску строку на апеляційну оскарження.

Тож, Київський апеляційний суд безпідставно відкрив апеляційне провадження у справі №369/295/20 з грубим порушенням ст.126, ст.354, ч.2 ст.358 ЦПК України, тим самим надав перевагу відповідачу, що в свою чергу призвело до порушення принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, закріпленого у п.2 ч.3 ст.2 ЦПК України, та як наслідок викликало у позивача сумніви в неупередженості та об`єктивності колегії суддів.

Згідно ч.7 ст.40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно.

З урахуванням положень ч.2 ст.40 ЦПК України, яка вимагає вирішення питання про відвід судді складом суду, який розглядає справу, заява позивача представника ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» вирішується першого робочого дня після виходу з відпустки судді Ігнатченко Н.В.

Відповідно до ч.8 ст.40 ЦПК України відвід розглядається судом без повідомлення учасників у порядку письмового провадження, оскільки надійшов поза межами судового засідання.

Згідно ч.2 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обгрунтованість.

Відповідно до ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Водночас відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями суду, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодотого чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Представник позивача мотивує відвід наявністю у нього сумнівів в об`єктивності та неупередженості колегії суддів, які відкрили апеляційне провадження за апеляційною скаргою, поданою після спливу одного року з дня складення повного судового рішення без поважних причин, чим порушили ст.126, ст.354, ч.2 ст.358 ЦПК України.

Оскільки, підставами заявленого позивачем відводу є його незгода з процесуальними рішеннями суду щодо поновлення учаснику справи строку апеляційного оскарження і відкриття апеляційного провадження та власні припущення позивача щодо законності цієї ухвали, колегія суддів приходить до висновку про необгрунтованість відводу. що за приписами процесуального закону не може бути підставою для відводу, то даний відвід необгрунтований.

Визнаючи даний відвід необгрунтованим, апеляційний суд вважає за необхідне додатково звернути увагу на наступне.

Посилання представника позивача у заяві про відвід на необгрунтоване відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою після спливу одного року з дня складення повного судового рішення без поважних причин надумані та безпідставні.

По-перше, відповідно до ч.2 ст.358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржувана ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлена 13 січня 2020 року без виклику і повідомлення учасників справи, тобто ОСОБА_1 не повідомлялася про розгляд даного питання, що згідно п.1 ч.2 ст.358 ЦПК України виключає застосування преклюзивного річного строку, передбаченого ч.2 ст.358 ЦПК України.

По-друге, відповідно до положень ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Отже, за змістом даної норми істотною обставиною для вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження є день вручення учаснику справи повного рішення або ухвали суду, в тому числі, якщо ці судові рішення ухвалені за відсутності учасника.

Як вище вказувалося оскаржувана ухвала постановлена судом без виклику і повідомлення учасників справи. Відомості щодо отримання ОСОБА_1 копії ухвали про забезпечення позову від 13 січня 2020 року у справі відсутні, що у свою чергу свідчить про наявність передбачених процесуальним законом (ч.2 ст.354 ЦПК України) обов`язкових підстав для поновлення скаржнику строку на апеляційне оскарження.

Такі висновки суду відповідають цілому ряду рішень ЄСПЛ щодо забезпечення особам доступу до правосуддя, передбаченого п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд в ухвалі про відкриття провадження навів одне з останніх рішень ЄСПЛ у цьому переліку, зокрема рішення від 28 жовтня 2021 року у справі «Мєтьолкіна та інші проти України», де ЄСПЛ констатовано порушення судами України п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у контексті ефективного доступу заявників до судів вищих інстанцій з огляду на безпідставну відмову судів у поновленні строків апеляційного або касаційного оскарження у зв`язку із несвоєчасним отриманням заявниками копій ухвал суду, які ними оскаржувалися.

При цьому наведені у заяві про відвід доводи позивача про ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами справи, наявність листа суду про направлення копії ухвали скаржниці, внесення цієї ухвали до Єдиного державного реєстру судових рішень та інші, які на думку представника свідчать про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарженння помилкові та грунтуються на припущеннях, оскільки як вище вказувалося процесуальний закон пов`язує питання поновлення строку на апеляційне оскарження із днем отримання копії судового рішення яке оскаржується, а не із часом ознайомлення із справою як помилково вважає позивач.

По-третє, відкриваючи провадження, апеляційний суд врахував подану представником позивача заяву із проханням відмови у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_1 , яку відхилив, надавши оцінку. Незгода з такою оцінкою не є підставою для відводу.

Окрім того, вирішуючи заяву ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» про відвід колегія суддів відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» враховує практику Європейського суду з прав як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року (§ 49-52) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обгрунтованими.

Аналогічні висновки ЄСПЛ викладені у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (§ 46) де зазначено. що наявність безсторонності для цілей п.1 ст.6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу.

Колегія суддів, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність будь-яких підстав стверджувати, що судді Савченко С.І., Ігнатченко Н.В. та Мережко М.В. виявляють особисту упередженість щодо розгляду даної справи. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно з`ясувати, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані. Водночас обставини, покладені в основу заяви позивача про відвід колегії суддів, не свідчать про існування підстав, визначених у ст.ст.36, 37 ЦПК України, які викликають чи можуть викликати сумнів у неупередженості та об`єктивності судді.

Отже, проаналізувавши обставини, наведені представником позивача у його заяві про відвід суддів від участі у розгляді даної справи колегія суддів дійшла висновку, що їх не можна вважати об`єктивно обгрунтованими.

Згідно ч.3 ст.40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необгрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч.1 ст.33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

З огляду на те, що заявлений ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» відвід визнається необгрунтованним, колегія суддів відповідно до положень ч.3 ст.40 ЦПК України передає справу для визначення судді, в порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України, який у подальшому вирішить питання про відвід складу суду.

Керуючись ст.ст.36,40 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Визнати необгрунтованим заявлений представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» адвокатом Васильєвою Іриною Василівною відвід складу суду у вигляді колегії суддів: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.

Цивільну справу № 369/295/20 передати до канцелярії Київського апеляційного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, в порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України, який у подальшому вирішить питання про відвід складу колегії суддів.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: