Ухвала

27 січня 2022 року

м. Київ

справа № 359/1359/21

провадження № 61-20251 ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2021 рокута постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Ейвон Косметікс Юкрейн» про визнання незаконним розірвання договору про надання послуг в односторонньому порядку та стягнення моральної і майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

09 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення.

Також заявник просила поновити пропущений з поважних причин строк на касаційне оскарження, вказуючи, що на її ім`я із суду апеляційної інстанції постанова рекомендованим листом не надходила. 19 жовтня 2021 року звернулася до апеляційного суду із заявою про отримання копії оскаржуваної постанови та отримала її повний текст лише 13 листопада 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху, оскільки вказані причини пропуску строку на оскарження визнані неповажними та запропоновано заявнику надати докази, що недотримання строків касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) апеляційного суду щодо направлення копії судового рішення або навести інші поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження. Також вказано, що касаційна скарга не містить обов`язкових підстав касаційного оскарження, тому запропоновано надати уточнену редакцію касаційної скарги.

12 січня 2022 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 20 грудня 2021 року надійшло клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги, уточнена редакція касаційної скарги.

Вивчивши надані матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, з огляду на таке.

Повторно заявляючи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження заявник вказала, що копію оскаржуваної постанови від 21 вересня 2021 року вона отримала лише 13 листопада 2021 року.

Разом з тим, ці причини пропуску строку є аналогічними, які ОСОБА_1 зазначала у первісному клопотанні.

В ухвалі від 20 грудня 2021 року Верховний Суд визнав їх неповажними та запропонував надати докази, що апеляційний суд порушив вимоги статті 272 ЦПК України щодо порядку видачі або направлення судового рішення.

Повторно заявляючи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, заявник таких доказів не надала.

До клопотання заявник повторно додала ксерокопію супровідного листа Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2021 року про направлення на її адресу належним чином завірених копій оскаржуваних судових рішень.

Однак, наданий супровідний лист не свідчить про порушення апеляційним судом вимог,встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі (надсилання) копії судового рішення.

Крім того, Верховний Суд зазначає, що ОСОБА_1 була обізнана про розгляд справи апеляційним судом, оскільки апеляційна скарга була подана саме нею.

З Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) вбачається, що постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року, повний текст якої складено 22 вересня 2021 року, було оприлюднено 27 вересня 2021 року.

За таких обставин, з 27 вересня 2021 року заявник мала можливість ознайомитись з повним текстом судового рішення у безкоштовному та загальнодоступному реєстрі судових рішень, однак не цікавилась розглядом своєї апеляційної скарги та подала касаційну скаргу з пропуском строку на касаційне оскарження.

Посилання заявника на те, що хвороба очей та відсутність інтернет зв`язку перешкоджало їй ознайомитись із текстом оскаржуваного судового рішення в ЄДРСР суд оцінює критично, оскільки у документах, адресованих ОСОБА_1 на адресу Верховного Суду, вона особисто (без представника) подає друковані документи, які містять посилання на судову практику із номерами судових рішень із ЄДРСР, і зазначає свою особисту електронну адресу, яка функціонує за допомогою інтернет звязку ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже, сам по собі факт отримання заявником оскаржуваної постанови після спливу майже 2 місяців з дня її виготовлення та оприлюднення, за відсутності даних про недотримання апеляційним судом вимог процесуального закону щодо порядку видачі і направлення копії оскаржуваного судового рішення не може бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки не свідчить про об`єктивні перешкоди подати касаційну скаргу у передбачений законом строк.

Інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження в клопотанні не зазначено.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Вказана процесуальна поведінка ОСОБА_1 не демонструє добросовісність використання своїх процесуальних прав і готовність брати участь у справі на всіх етапах її розгляду.

Також не в повному обсязі виконано вимоги ухвали щодо підстав касаційного оскарження.

В уточненій редакції касаційної скарги заявник як на підставу касаційного оскарження судових рішень посилалась на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 08 вересня 2021 року у справі № 727/898/19, від 26 лютого 2020 року у справі № 910/4391/19, а також на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки в оскаржуваних судових рішеннях відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Однак посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як підставу касаційного оскарження, суд не може взяти до уваги, оскільки заявнику посилаючись на цю підставу необхідно було деталізувати щодо якої саме конкретної норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, а не відсутність висновку в рішеннях суду попередніх інстанцій.

Отже, оскільки у відведений судом строк, ухвала суду не виконана, що перешкоджає касаційній інстанції вирішити питання провідкриття касаційного провадження, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню заявнику.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню

із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2021 рокута постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь