АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2022 року

м. Чернівці

справа № 723/1807/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Петранюк Ю.Т.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Яківчик І.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Просила поділити житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 згідно таблиці № 1 висновку судового експерта Лещишина В.В. від 23 травня 2019 року, № 19038 та виділити позивачу в будинку літера «А»: кухню 1-9, ванну кімнату 1-8, житлову кімнату 1-10, житлову кімнату 1-11, із влаштуванням окремого входу з двору будинку згідно вимог ДБН, зобов`язавши за рахунок відповідача ліквідувати дверні прорізи між приміщеннями 1-1 та 1-9, між 1-1 та 1-11, та влаштувати вхід з двору будинку до приміщень 1-10. Виділити ОСОБА_2 в будинку літера «А»: сходову клітину 1-1, житлову кімнату 1-2, коридор 1-3, вбиральню 1-4, кухню 1-5, приміщення 1-6, ванну 1-7, сходову клітину 1-12, кімнату 1-13, приміщення 1-14, кімнату 1-15, приміщення 1-16, а також гараж літера «Б», навіс літера «В», сарай літера «Д», навіс літера «Е».

Посилалася на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1987 року по 12 березня 2007 року. За час шлюбу вони придбали житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 .

Рішенням Сторожинецького районного суду від 9 липня 2015 року визнано, що вказаний вище будинок належить сторонам в рівних частках і вона має право на 1/2 його частку.

Зазначала, що вони не можуть домовитися про порядок користування будинком.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом.

Просив:

- встановити факт припинення шлюбних відносин сторін з березня 1994 року;

- стягнути з ОСОБА_1 на його користь 298 617 гривень, що складає 50 процентів суми коштів витрачених ним на реконструкцію спірного житлового будинку, зведення господарських споруд, огорожі, покращення стану подвір`я.

Посилався на те, що сторони з 1994 року не жили сімейним життям та не вели спільне господарство. ОСОБА_1 у спірному житловому будинку не проживала.

З 1994 року ним було проведено капітальну реконструкцію будинку в результаті якої площа такого будинку збільшилась. В 2012 році було добудовано мансардний поверх, а в 2008-2010 роках сарай, гараж, навіс, перекрито дах та зведено огорожу.

З огляду на те, що за судовим рішенням за відповідачкою визнано 1/2 частку у спірному будинковолодінні, вважав, що ОСОБА_1 зобов`язана повернути його суму, яка складає 50 процентів понесених загальних витрат на реконструкцію будинку та будівництво господарських споруд, огорожі та покращення стану подвір`я.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі задоволено частково.

Поділено житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 згідно варіанту VI поділу (Таблиця № 6) висновку судової будівельно-технічної експертизи від 19 березня 2019 року № 18036.

Виділено ОСОБА_1 у натурі у власність наступні приміщення зазначеного варіанту поділу: житлову кімнату 1-2, коридор 1-3, вбиральню 1-4, кухню 1-5, приміщення 1-6, ванну 1-7 із влаштуванням дверного прорізу між приміщеннями 1-2 та 1-5.

Виділено ОСОБА_2 у натурі у власність наступні приміщення зазначеного варіанту поділу: сходову клітину 1-1, ванну 1-8, кухню 1-9, житлову кімнату 1-10, житлову кімнату 1-11, а також погосподарські споруди гараж літера «Б», навіс літера «В», сарай літера «Д», навіс літера «Е».

У спільній частковій власності залишено огорожу № 2, 3, криницю №1, вигрібну яму І.

Зобов`язано співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 узгодити та розділити енергоносії та їх облік, а також водопостачання та водовідведення.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішуючи вимоги зустрічного позову, суд виходив з того, що поліпшення, які зроблені співвласником ОСОБА_2 в житловому будинку зводяться до реконструкції будинку внаслідок якої було створено мансардний поверх. Однак, вказане поліпшення не змінює розміру часток співвласників та не може враховуватись при поділі майна, оскільки таке поліпшення здійснено самочинно, тобто право власності на нього не поширюється.

Вимог про відшкодування вартості будівельних матеріалів, із зазначенням окремо кількості вартості та найменувань цих матеріалів як в реконструкції житлового будинку так і в побудові господарських споруд, огорожі і покращенні стану подвір`я до суду не заявлялось. На побудовані об`єкти нерухомого майна у вигляді господарських споруд інший співвласник ОСОБА_1 не претендує.

Рішенням Сторожинецького районного суду від 9 липня 2015 року вже було встановлено, що будинок, який розташований по АДРЕСА_1 придбавався за час шлюбу, який тривав з 1987 року по 2007 рік, а отже мета встановлення факту припинення шлюбних відносин із ОСОБА_1 з 1 березня 1994 року є нікчемною.

У задоволенні вимоги про встановлення факту якого просить позивач також слід відмовити з підстав недоведеності існування такого факту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що виділену ОСОБА_1 частину будинку було збудовано ним з ОСОБА_3 після 1994 року, з якою він проживав однією сім`єю до 2008 року.

Суд помилково не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_3 , а також неналежним чином дав оцінку показанням свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

В матеріалах справи є докази, які підтверджують факт покращення стану будинку, в порівнянні з його станом на час придбання.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Посилається на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Зазначає, що ОСОБА_2 пропущено строк звернення до суду з зустрічним позовом.

Рішенням Сторожинецького районного суду від 9 липня 2015 року встановлено, що житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за час шлюбу. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували той факт, що шлюбні відносини сторін припинилися в 1994 році.

ОСОБА_1 не надавала згоду ОСОБА_2 на влаштування мансардного поверху в їхньому будинку. Види будівельних робіт необхідних для реконструкції будинку, їх вартість та час проведення таких робіт не підтверджено доказами наявними в матеріалах справи.

На об`єкти нерухомого майна, які побудовані після 2007 року, ОСОБА_1 не претендує.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1987 року, який заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 грудня 2005 року було розірвано.

Рішенням Сторожинецького районного суду від 9 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 19 серпня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці домогосподарства, яке розташоване по АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ «А», загальною площею 127,10 кв.м. житловою площею 54,70 кв.м., гаража літера «Б», навісу літера «В», вбиральні літера «Г», криниці № 1, огорожі № 2 (а.с.6-12 т.1).

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 січня 2007 року №13298311 та свідоцтва про право власності від 5 жовтня 2006 року вбачається, що ОСОБА_2 був власником житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ «А», загальною площею 127,10 кв.м. житловою площею 54,70 кв.м., гаража літера «Б», навісу літера «В», вбиральні літера «Г», криниці № 1, огорожі № 2 (а.с.85 т.1)

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 8 вересня 2015 року №43431214 вбачається, що ОСОБА_1 зареєструвала своє право власності на 1/2 частку житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ «А», загальною площею 127,10 кв.м. житловою площею 54,70 кв.м., гаража літ «Б», навісу літ «В», вбиральні літ. «Г», криниці № 1, огорожі № 2 (а.с.3 т.1).

Із довідки № 1921 від 12 жовтня 2017 року вбачається, що станом на 12 жовтня 2017 року за адресою АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 ) наявними є житловий будинок літера «А», збудований у 1992 році загальною площею 200,10 кв.м. житловою площею 81,90 кв.м. а також гараж літера «Б», навіс літера «В» сарай літера «Д», навіс літера «Е», вигрібна яма літера «І», криниця № 1, огорожа № 2 та № 3 (а.с.86 т.2).

З висновку судової будівельно-технічної експертизи від 19 березня 2019 року №18036 вбачається, що загальна площа будинку літера «А» збільшилась на 73 кв.м., житлова площа збільшилась на 27,2 кв.м. за рахунок самочинно побудованої мансарди, демонтажу опалювальних пічок та внутрішнього опорядження стін (а.с.148 т.1)

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Щодо позовної вимоги про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає правильним висновок суду про відсутність підстав для задоволення вимоги зустрічного позову про стягнення грошових коштів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до частини 4, 5 статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

В розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності .

З рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 9 липня 2015 року вбачається, що за ОСОБА_1 було визнано право власності на 1/2 частку будинку, який складається з будинку літ «А», загальною площею 127,10 кв.м. житловою площею 54,70 кв.м., гаража літ «Б», навісу літ «В», вбиральні літ. «Г», криниці № 1, огорожі № 2.

З довідки № 1921 від 12 жовтня 2017 року вбачається, що станом на 12 жовтня 2017 року за адресою АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 ) наявними є житловий будинок літера «А», загальною площею 200,10 кв.м., житловою площею 81,90 кв.м. а також гараж літера «Б», навіс літера. «В» сарай літера «Д», навіс літера «Е», вигрібна яма літера «І», криниця № 1, огорожа № 2 та № 3. Також у вказаній довідці зазначено, що сарай літера «Д» побудовано самочинно, а житлова площа будинку збільшилась за рахунок самочинно побудованої мансарди, демонтажу опалювальних пічок та внутрішнього опорядження стін (а.с.44).

Відповідно до правил статті 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

З зустрічної позовної заяви вбачається, що позивач посилається на те, що ним було добудовано мансардний поверх, сарай, гараж, навіс для техніки, перекрито дах, зведено огорожу та обкладено подвір`я плиткою та просить відшкодувати половину витрачених коштів на відповідні будівельні роботи.

З матеріалів справи вбачається, що у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не набула право власності на житловий будинок включно з мансардним поверхом, а також на сарай літера «Д», навіс літера «Е», вигрібну яма літера «І», огорожу №3.

Крім того, ОСОБА_2 не доведено, в який час та за які кошти були побудовані мансардний поверх, сарай літера «Д», навіс літера «Е», вигрібна яма літера «І», огорожа №3, які будівельні матеріали були витрачені на це будівництво та їх вартість, а також вартість будівельних робіт.

Також апеляційний суд вважає необхідне зазначити про те, що відповідно до частини 3 статті 357 ЦПК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

При вирішенні питання про поділ спірного нерухомого майна, яке було предметом спору у справі №723/341/15-ц ОСОБА_2 не посилався на те, що він за свої кошти зробив поліпшення вказаного майна, які не можна відокремити, та не просив збільшити його частку у спірному майні.

Саме по собі збільшення вартості житлового будинку літера «А», яка вказана в довідці №1921 від 12 жовтня 2017 року, порівняно з вартістю такого майна на момент його придбання, без доведення обсягу та вартості будівельних робіт, не може бути підставою для відшкодування половини вартості відповідних витрат.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, який Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №214/6174/15-ц.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту припинення шлюбних відносин

Колегія суддів вважає правильним висновок суду про відсутність підстав для задоволення вимоги зустрічного позову про встановлення факту припинення шлюбних відносин.

З огляду на відсутність підстав для задоволення зустрічної позовної вимоги про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 встановлення факту припинення шлюбних відносин сторін з 1994 року не має правового значення, а тому не підлягає встановленню.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження і оцінку.

Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Пунктом 1 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Частиною 1 статті 112 СК України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу.

Час припинення шлюбних відносин підлягав з`ясуванню у справі про розірвання шлюбу сторін, яка була розглянута Шевченківським районним судом міста Чернівці 26 грудня 2005 року.

Встановлення факту припинення шлюбних відносин сторін з 1994 року у цій справі може піддати сумніву істинність і стабільність вищевказаного судового рішення, яке вступило в законну силу, за наслідками розгляду справи про розірвання шлюбу за участю тих самих сторін.

Щодо аргументу ОСОБА_1 щодо застосування до даних правовідносин положення закону щодо строку позовної давності

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги аргумент ОСОБА_1 про пропуск строку позовної давності позивачем за зустрічним позовом, оскільки наявні підстави для відмови в зустрічному позові у зв`язку з його безпідставністю.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в цій частині залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 28 січня 2022 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна