ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/219/21 Номер провадження 22-ц/814/50/22Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю. І. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Гальонкіна С. А., Карпушина Г. Л.

за участю секретаря Таценко Т. Р.

розглянув з повідомленням учасників цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Журби Сергія Васильовича

на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2021 року у складі судді Ячала Ю. І.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ««ЛІНЕУРА УКРАЇНА» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року адвокат Журба С. В., представляючи інтереси позивача ОСОБА_1 , подав до суду позов до ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», у якому посилаючись на порушення відповідачем принципу добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, несправедливість умов Договору про надання споживчого кредиту № 1026560 від 06.09.2020 в частині застосування завищених відсотків за користування споживчим кредитом, наявності у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойки, нарахування відсотків за користування кредитними коштами понад визначеного договором строку кредитування, просив суд визнати недійсним Договір № 1026560 від 06.09.2020 в частині пунктів 3.1, 4.1, 4.2, 4.4, 4.5, 4.6, 5.1, 7.4, 7.5 договору та визнати недійсними Додаткові договори від 06.10.2020, від 06.11.2020 та від 07.12.2020 до Договору № 1026560 від 06.09.2020.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено порушення його прав з боку відповідача.

Не погодившись з вказаним рішенням, адвокат Журба С. В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідачем та судом першої інстанції не було спростовано доводи позивача про те, що він не ознайомлений з розміщеними на сайті кредитора правилами надання грошових коштів у кредит. Підпис, в тому числі електронний, на правилах надання грошових коштів у кредит не ставив, а тому розміщені на сайті правила надання грошових коштів у кредит не можна вважати погодженою сторонами частиною договору про надання споживчого кредиту, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Вважає, що кредитодавець кредитною угодою завчасно передбачив несправедливі умови договору, які ускладнюють позичальнику можливість виконати умови договору, а саме: продовжив строк дії договору, збільшив загальну вартість кредиту та нарахував відсотки за користування кредитними коштами у понад визначений договором 30-денний строк.

Крім того, застосував в односторонньому порядку до позичальника додаткові угоди, чим порушив принцип добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, виданої відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг № 529 від 4 квітня 2019 року. Відповідно до ліцензії позивач надає послуги з онлайн кредитування. Послуги надаються під торговою маркою credit7. Детальна інформація про Товариство розміщена на його офіційній сторінці у мережі Інтернет за посиланням: crеdit7.ua.

06 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено договір № 1026560 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач надав позивачу в кредит грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Відповідно до пункту 1.1. укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ITC товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

Сторони за Договором погодили істотні його умови, зокрема: предмет договору, сума кредиту - 6 000,00 грн (пункт 1.2. Договору), строк надання кредиту - 30 днів (пункт 1.3.), мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби (пункт 1.8.), тип процентної ставки - фіксована, визначені орієнтовна реальна ставка та загальна вартість кредиту. Пунктами 1.4.1., 1.4.1. Договору погоджена знижена процентна ставка за користування кредитом у розмірі 1,14% від суми позики за кожен день користування кредитом (416,10% річних) та стандартна процентна ставка у розмірі 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (693,50% річних), та умови їх застосування.

Відповідно до пункту 2.1. Договору кредит надається товариством у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену останнім в особистому кабінеті за наступними реквізитами: № НОМЕР_1 .

У пункті 3.1. Договору сторони погодили нарахування процентів на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, за методом «факт/факт».

Пунктами 4.1., 4.2., 4.4., 4.5., 4.6. Договору встановлено право позичальника у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін, за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн (включно), ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту шляхом укладення Додаткової угоди до Договору. Пропозиція (оферта) щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом натискання кнопки «ПРОДЛИТЬ/ПРОДОВЖИТИ КРЕДИТ» в особистому кабінеті або відповідної кнопки в платіжному терміналі та здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (та у разі їх наявності - штрафних санкцій). Після отримання товариством вказаних коштів заява клієнта про продовження строку користування кредитом вважається поданою.

Додатковий договір вважається укладеним з моменту одержання товариством грошових коштів та підписання його клієнтом електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Новий строк кредиту розраховується з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно пунктів 4.2.-4.3. Договору та дорівнює погодженого строку кредитування - 30 днів, якщо інше не встановлено в додатковому договорі. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою, що погоджена сторонами в Додатковому договорі, яка не може бути більшою за розмір стандартної процентної ставки - 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693,50% річних).

У пункті 5.1. Договору сторони домовилися про повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитом згідно з графіком платежів, а у випадку продовження строку користування кредитом - не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту, що вказано в Додатковому договорі та відображається клієнту в особистому кабінеті.

Розділом 7 Договору встановлено відповідальність сторін за невиконання та/або неналежне виконання умов договору, зокрема, пунктами 7.4., 7.5. погоджено обов`язок позичальника сплатити товариству штраф у розмірі 3,75% від суми кредиту, що становить 900,00 грн, на 4-й день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 1,1% від суми кредиту, що становить 225,00 грн, починаючи з 5 дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання. Штрафні санкції за Договором нараховуються в момент сплати. Сума нарахованих штрафних санкцій за договором не може перевищувати 50% від суми загальної вартості кредиту, що складається із загальної вартості кредиту та загальних витрат за договором і становить 3 000,00 грн.

Відповідно до пункту 9.8. Договору він укладається шляхом направлення його тексту, підписаного з боку товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІТС товариства. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

Спірний договір відповідає Правилам надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», затвердженим наказом директора товариства № 07-ОД від 19.02.2020, та типовому договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, що діяли на момент укладення договору та були оприлюднені на веб-сайті відповідача.

Даний договір підписаний позивачем шляхом накладення електронного підпису 06.09.2020 о 14 годині 20 хвилин 32 секунди в особистому кабінеті.

Підписанням договору позивач відповідно до пункту 9.10. підтвердив ознайомлення з інформацією згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що розміщена на веб-сайті відповідача та усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на веб-сайті та затверджені наказом № 07-ОД від 19.02.2020, їх повне розуміння, погодження з ними та зобов`язання їх виконувати.

Графік платежів, що є додатком до Договору № 1026560 від 06.09.2020 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, також підписаний позивачем за допомогою електронного підпису 06.09.2020 о 14 годині 20 хвилин 32 секунди, що свідчить про обізнаність позивача про дату повернення кредиту та сплати нарахованих процентів до 06.10.2020.

Додатковими договорами від 06.10.2020, від 06.11.2020 та від 07.12 2020 до Договору № 1026560 від 06.09.2020, укладеними шляхом відправлення ОСОБА_1 заявки на отримання продовження в особистому кабінеті та введення ним коду одноразового ідентифікатора, сторони погодили продовження строку кредитування до 06.11.2020, 07.12.2020 та 07.01.2021 відповідно, та процентну ставку за користування кредитом протягом цього строку у розмірі 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, орієнтовну реальну річну проценту ставку на дату укладення додаткових договорів - 693,50% річних та орієнтовну загальну вартість кредиту на визначену дату повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом - 9 420,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами укладено електронний договір про надання позивачу коштів на умовах споживчого кредиту з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію», в якому сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов. Позивачем не спростовано презумпцію правомірності правочину, який оскаржується.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України та статтею 4 ЦПК України встановлено право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Доказування, а отже, і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 509, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону); встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5 частини третьої статті 18 Закону); установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (пункт 10 частини третьої статті 18 Закону); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункти 11, 13 частини третьої статті 18 Закону).

Згідно частини п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

До відносин споживчого кредитування цей Закон застосовується у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Законом України «Про споживче кредитування» (стаття 1) договір про споживчий кредит визначається як вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Загальна вартість кредиту для споживача - це сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб; реальна річна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом, виражені у процентах річних від загального розміру виданого кредиту.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

По справі встановлено та не спростовується доводами апеляційної скарги, що позивач, маючи достатній обсяг цивільної дієздатності, під час укладання оспорюваного договору мав необхідну, повну та доступну інформацію, яка за своєю суттю не містила у собі нечіткий, незрозумілий або двозначний зміст, необхідний для здійснення свідомого вибору, через особистий кабінет на веб-сайті відповідача позивач подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними та прийнятними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого відповідач надіслав позивачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Запропоновані позивачеві умови кредитного договору не суперечать вимогам статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», пункту 3 частини першої статті 3, статей 6, 627 ЦК України щодо свободи договору, положенням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; перед укладенням договору всі необхідні умови кредитного договору, включаючи тип та розмір процентної ставки, загальну вартість кредиту для споживача, реальну річну процентну ставку, порядок та строки погашення кредиту були належним чином доведені до відома позичальника; сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявив додаткових вимог щодо умов спірного кредитного договору, прийняв виконання умов договору шляхом його підписання та одержав кредитні кошти на платіжну картку; правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору позивач не скористався; самостійно ініціював продовження строку кредитування, тому суд першої інстанції дійшов правомірних висновків про відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору в оспорюваній позивачем частині.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною (частини перша-третя статті 1056-1 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги, що на підставі оспорюваних умов кредитного договору відповідач в односторонньому порядку змінив розмір процентної ставки та продовжив нараховувати проценти за межами строку кредитування не відповідають фактичним обставинам справи та відхиляються апеляційним судом.

Як вбачається з укладеного між сторонами кредитного договору (пункт 1.4.), який в цій частині не оспорюється позивачем, знижена процентна ставка у розмірі 1,14% від суми кредиту за кожен день користування кредитом або 416,10% річних застосовується у межах 30-денного строку надання кредиту, якщо в цей строк позичальник здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана у графіку платежів. Процентна ставка у розмірі 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом або 693,50% річних є стандартною та застосовується у разі неповернення кредиту у вказаний строк та його продовження у порядку та на умовах, визначених розділом 4 цього договору.

За умовами розділу 4 договору продовження строку кредиту, заборгованість за яким складає не менше 400 грн, залежить від волевиявлення позичальника, який ініціює пролонгацію договору в особистому кабінеті або у платіжному терміналі натисканням відповідної кнопки та введенням одноразового ідентифікатора у вигляді коду для підписання Додаткового договору, що було здійснено позивачем при продовженні строку кредитування до 06.11.2020, 07.12.2020 та 07.01.2021.

Вказане виключає втручання у спірне питання кредитодавця та спростовує доводи представника позивача щодо повноважень відповідача самостійно продовжувати строк дії кредитного договору, збільшувати загальну вартість кредиту та нараховувати проценти за користування кредитними коштами у понад визначений договором 30-денний строк, а також застосування в односторонньому порядку додаткових договорів від 06.10.2020, 06.11.2020, 07.12.2020.

Проценти за користування кредитом не є штрафними санкціями, як помилково вважають позивач та його представник, а є складовою основного зобов`язання позичальника за кредитним договором (статті 1054, 1056-1 ЦК України), визначені ж пунктами 7.4., 7.5. Договору № 1026560 від 06.09.2020 штрафи за прострочення боржника не перевищують п`ятдесяти відсотків від суми кредиту - 3 000 грн, що відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не можна визнати несправедливими умовами договору споживчого кредитування.

Оскільки строк дій спірного кредитного договору було продовжено за згодою сторін в цілому до 07.01.2021 шляхом акцептування кредитором пропозиції позичальника та укладення додаткових договорів від 06.10.2020, від 06.11.2020 та від 07.12.2020 з додержанням встановленої форми, з накладенням позивачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, доводи апеляційної скарги представника позивача є безпідставними.

За встановлених обставин колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , яке доводами апеляційної скарги не спростовується, та залишає апеляційну скаргу представника позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Журби Сергія Васильовича - залишити без задоволення.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин