ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Херсон

єдиний унікальний номер справи: 954/571/21

номер провадження: 22-ц/819/90/22

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.

суддів: Кутурланової О.В., Майданіка В.В.,

секретар Дундич А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Великанова Микити Олександровича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Гончаренка О.В. в цивільній справі №954/571/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

02 червня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором №0.

Позовна заява мотивована тим, що 13.12.2017 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку.

За умовами кредитного договору сума кредиту складала 49949,95 грн., процентна ставка встановлена в розмірі 55% річних, строк повернення кредиту сторонами визначено не пізніше 13.12.2021 року.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за вказаним правочином, відкривши відповідачу відновлювальну кредитну лінію з лімітом 49949,95 грн.

За період користування кредитними коштами, ОСОБА_1 здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість у повному обсязі не погашена.

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 14.05.2021 року загальна сума боргу відповідачки становила 103196,91 грн., з яких:

46473,25 грн. - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 27767,05 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 15288 грн. - заборгованість з комісії, 9482,20 грн. - втрати від інфляції, 4186,41 грн. - нараховані 3% річних.

В обґрунтування наявності права вимоги до відповідачки, позивач вказав, що 27 вересня 2019 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК» «Інвестохіллс Веста» було укладено договір факторингу №155, відповідно до якого ПАТ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «ФК» «Інвестохіллс Веста» права вимоги за кредитним договором до ОСОБА_1 30 вересня 2019 року між ТОВ «ФК» «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу 30-09/19/02, за умовами якого позивач у справі набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №0 у розмірі 103196,91 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі

2270 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 вересня 2021 року позов ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №0 від 13.12.2017 року у сумі

49027,93 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 1078,45 грн. суму судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі

2000,00 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності факту укладення договору споживчого кредиту між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , зазначивши про неналежне виконання ОСОБА_1 своїх кредитних зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованість, право вимоги на яку має позивач на підставі договору факторингу.

Визначаючи розмір заборгованості суд виходив з розрахунку, наданого представником відповідачки, зазначивши про відсутність належних доказів позивача, які б вказували на розмір заборгованості заявлений ним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В поданій апеляційній скарзі на вказане рішення суду, адвокат

Великанов М.М., який діє від імені ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал». Стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 суму судового збору, який ОСОБА_1 сплатила за подання апеляційної скарги, у розмірі 3405,00 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не з`ясував, чи виконано підписи від імені ОСОБА_1 на сторінках договору №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 13.12.2017 року саме відповідачкою.

Стверджує, що ОСОБА_1 укладала з АТ «Укрсибанк» договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, але на інших умовах, а ніж закріплені у договорі на який посилається позивач, і копія якого наявна в матеріалах справи. Зауважує, що ОСОБА_1 не підписувала кредитний договір, копія якого наявна в матеріалах справи, а платежі здійснювала на підставі іншого договору №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, власного оригіналу якого у відповідачки не має.

З метою перевірки вказаної обставини, відповідачем було ініційоване перед судом першої інстанції питання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, однак суд заявлене клопотання не розглянув, а отже не з`ясував обставин, що мають суттєве значення для вирішення спору у справі.

Крім того, вказує на помилковість висновку суду першої інстанції щодо доведеності факту надання ОСОБА_1 кредиту в розмірі 49949,95 грн. на підставі кредитного договору, оскільки у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин видачі ОСОБА_1 коштів за кредитним договором. В обґрунтування вказаної позиції, апелянт посилається на постанови Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі 372/223/17, від 29.01.2020 року у справі №755/18920/18.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували виникнення у ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором на підставі договору факторингу №30-09/19/02 від 30.09.2019 року.

Окрім того, апелянт посилається на ту обставину, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт надсилання відповідачці або факт одержання нею письмового повідомлення про відступлення на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором до

ОСОБА_1 , а тому суд безпідставно не застосував положення

ч.1 ст. 1082 ЦК України.

Разом із апеляційною скаргою, на адресу апеляційного суду адвокат Великанов М.О., який діє від імені ОСОБА_1 подав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у справі, посилаючись на те, що відповідачка укладала кредитний договір з банком, однак на інших умовах, а ніж ті на які посилається позивач, тоді як кредитний договір, копія якого надана позивачем та наявна в матеріалах справи, ОСОБА_1 не підписувала.

Доводи і заперечення інших учасників процесу.

В судові засідання апеляційного суду учасники справи, будучи належним чином повідомленими не з`явилися.

Від адвоката Великанова М.О., діючого від імені ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду 23.12.2021 року та 12.01.2022 року надійшли клопотання, в яких останній просив провести розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідачки. Крім того, в клопотанні від 23.12.2021 року висловив прохання до апеляційного суду не призначати судову почеркознавчу експертизу у справі.

12.01.2022 року на електронну адресу апеляційного суду від генерального директора ТОВ «Вердикт Капітал» Іжаковського О.В. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

За викладених обставин, зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Представник позивача, генеральний директор ТОВ «Вердикт Капітал» Іжаковський О.В. скористався своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. До відзиву долучив акти приймання-передачі документації за договорами факторингу.

Окрім того, генеральний директор ТОВ «Вердикт Капітал»

Іжаковський О.В. надіслав на адресу апеляційного суду пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, до яких на спростування доводів апеляційної скарги долучив копії виписок по рахунку ОСОБА_1 , розрахунок боргу, меморіальні ордери.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Фактичні обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13.12.2017 року ОСОБА_1 підписала анкету-заявку про надання споживчого кредиту, в якій просила АТ «Укрсиббанк» надати їй споживчий кредит строком на 48 місяців, на суму 49990 грн. Документ підписаний ОСОБА_1 , та уповноваженою особою АТ «Укрсиббанк», скріплено печаткою юридичної особою (а.с. 9).

13.12.2017 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, предметом якого було надання банком кредиту, а відповідачка взяла не себе обов`язок повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору та правил. Договір підписано ОСОБА_1 та уповноваженою особою АТ «Укрсиббанк», скріплено печаткою юридичної особою (т.1 а.с. 10-13).

Пунктом 3.1 договору, сторони обумовили суму кредиту, що становить 49949,95 грн.

У пункті 3.5 договору визначено, що позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі, шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до графіка, що викладених у додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 13.12.2021 року.

Розмір ануїтетного платежу становить 2641 грн., розмір ануїтетного платежу може відрізнятися від розміру попередніх платежів. Ануїтетний платіж повинен сплачуватися щомісячно до 13 числа (включно) кожного місяця (п.3.6., 3.7 договору).

Процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 55% річних (п.3.8 договору).

У пункті 4.1. договору сторони досягли домовленості про те, що цей договір містить заяву позичальника на відкриття карткового рахунку і подання окремої заяви не вимагається.

Додатком №1 до договору №0 від 13.12.2017 року сторони узгодили графік платежів, визначили сукупну вартість кредиту, що підтверджується підписами сторін правочину (т.1 а.с. 14-15). Окрім того, 13.12.2017 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту за умовами якого, сторонами, зокрема, визначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а саме: суми/ліміту кредиту - 49949,95 грн., строк кредитування 48 місяців, фіксовану процентну ставку 55% (т.1 а.с. 16-18).

Належність підпису у вказаних документах саме позичальнику ОСОБА_1 в ході розгляду справи, як в суді першої інстанці,ї так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не спростовано.

З наданих позивачем документів вбачається, що 27.09.2019 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» укладено договір факторингу №155, відповідно до п.4.1 якого, ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» набуло права вимоги до боржників АТ «Укрсиббанк» виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимоги (т.1 а.с. 26-30). На підтвердження факту надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, позивачем надано платіжне доручення №4 від 27.09.2019 року на суму 441970,97 грн. Відповідно до п.4.5 зазначеного договору факторингу, фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим Договором третім особам, які відповідно до законодавства мають на це право. Фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимог без згоди клієнта

(т.1 а.с. 36).

З реєстру боржників до договору факторингу №155 від 27.09.2019 року вбачається, що АТ «Укрсиббанк» на виконання договору факторингу передало, а ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» прийняло, на умовах визначених договором, право вимоги, зокрема, за кредитним договором №0, в якому боржником є ОСОБА_1 (т.1 а.с. 38-39).

30.09.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №30-09/19/02, відповідно до п.4.1 якого, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги до боржників ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимоги (т.1 а.с. 31-35). На підтвердження факту надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, позивачем надано платіжне доручення №5 від 24.10.219 року на суму 443839,25 грн.(т.1 а.с. 37). За умовами п.4.5 цього договору фактор може відсутпити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим договором третім особам, які відповідно до законодавства мають на це право. Фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимог без згоди клієнта (т.1 а.с. 32).

З реєстру боржників до договору факторингу №30-09/19/02 від 30.09.2019 року вбачається, що ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» на виконання договору факторингу передало, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло, на умовах визначених договором, право вимоги зокрема до ОСОБА_1 (т.1 а.с. 42-43).

На підтвердження факту здійснення відповідачкою платежів за кредитним договором №0, її представник адвокат Великанов М.С. разом із відзивом на позовну заяву, надав суду першої інстанції копії відповідних чеків на обґрунтування часткового погашення ОСОБА_1 кредитної заборгованості, зі змісту яких вбачається, що відповідачка здійснювала регулярні платежі за кредитним договором №0, а саме 10 січня 2018 року на суму 2700 грн., 08 лютого 2018 року на суму 2700 грн., 12 березня 2018 року на суму 2650 грн., 11 квітня 2018 року на суму 2650 грн., 06 червня 2018 року на суму 2000 грн., 12 червня 2018 року на суму 2350 грн., та 11 липня 2018 року на суму 3400 грн. (т.1 а.с. 125-126, 134).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог ніким не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

В апеляційній скарзі не оспорюється і сума заборгованості, стягнута з ОСОБА_1 за рішенням суду першої інстанції, як і не ставиться під сумнів обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, стягнутих з відповідачки на користь позивача.

За вказаних обставин, з огляду на положення ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду першої інстанції у вказаних частинах не переглядається.

Предметом розгляду на стадії апеляційного перегляду є перевірка законності рішення суду в частині встановлення факту видачі позичальнику ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 49949,95 грн. за кредитним договором від 13.12.2017 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» та наявність права вимоги за цим договором у позивача - ТОВ «Вердикт Капітал».

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно частини третьої статті 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною першою статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (стаття 1079 ЦК України).

Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги (стаття 1080 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що 13.12.2017 року ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 підписали кредитний договір про надання споживчого кредиту №0, даний факт неспростовний відповідачкою, проте вона наполягала на неотриманні від банку коштів за кредитним договором та наявності права вимоги за кредитним договором у позивача ПАТ «Вердикт Капітал».

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Пунктом 3 розділу І Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, яка була чинною на час надання кредиту, передбачено, що до касових операцій, які регламентуються цією Інструкцією, належать, зокрема, і видача готівки клієнтам з їх рахунків чи рахунку банку через його касу.

До касових документів, які оформлюються згідно із цією Інструкцією, належить заява на видачу готівки (пункт 1 глави 1 розділу III Інструкції) та визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються прийняття і видача готівки (пункт 2 глави 1 розділу III Інструкції). Форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки та виплати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов`язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи - отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Тлумачення частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може приймати нові докази, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

Так, до відзиву на апеляційну скаргу від 01.12.2021 року та до пояснень до відзиву на апеляційну скаргу від 08.12.2021 року представником позивача додано нові докази, зокрема копії виписок по рахунку; копії меморіальних ордерів, копії витягів із акта приймання-передачі документації від 06.12.2019 року, які він просить долучити до матеріалів справи.

Вирішуючи питання щодо дослідження наданих доказів, які не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд враховує значення таких доказів для правильного вирішення справи та те, що представник позивача під час розгляду справи в суді першої інстанції заявляв клопотання про витребування у первинного кредитора АТ «Укрсиббнак» первинних бухгалтерських документів, однак суд першої інстанції залишив поза увагою заявлене клопотання, будь-якого процесуального рішення з цього приводу не прийняв, тим самим допустив порушення вимог цивільно-процесуального закону в частині сприяння учасникам процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України.

На усунення допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального закону та враховуючи межі апеляційного перегляду судового рішення, апеляційний суд вважає можливим дослідити надані представником позивача копії меморіальних ордерів, копії витягів із акта приймання-передачі документації від 06.12.2019 року.

Зазначений висновок апеляційного суду щодо прийняття нових доказів не суперечить правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 року у справі №221/4809/13-ц.

Як вбачається із копій меморіальних ордерів № від 13.12.2017 року та №0 від 13.12.2017 року АТ «УкрСиббанк» перерахував ОСОБА_1 кошти в сумі 49949,95 грн із призначенням платежу - надання кредиту згідно угоди 0.

Із акта приймання-передачі документації від 06.12.2019 року до договору факторингу №155 від 27.09.2019 року вбачається, що АТ «Укрсиббанк»(клієнт), з однієї сторони та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»(фактор) підписали цей Акт на виконання договору Факторингу №155 від 27.09.2019 року, укладеного між клієнтом та фактором, за яким клієнт передав, а фактор прийняв документацію, зокрема, за кредитним договором 000, боржник - ОСОБА_1

06.12.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»(клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал»(фактор) був підписаний акт акт приймання-передачі документації до договору факторингу №30-09/19/02 від 30.09.2019 року, за яким клієнт передав, а фактор прийняв наступну документацію, зокрема, кредитного договору 000, боржник - ОСОБА_1 .

Доказів на спростування вказаних документальних відомостей відповідачкою не надано.

Стверджуючи про укладення між відповідачкою та банком (АТ "Укрсиббанк") кредитного договору на умов інших, а ніж ті, що відображені у кредитному договорі, наявному у матеріалах справи, апелянт на обґрунтування власної позиції, як до суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, не надав копії кредитного договору саме в тій (іншій) редакцій, на існуванні якого наполягає сторона відповідача.

Посилаючись на відсутність у ОСОБА_1 оригіналу кредитного договору (укладеного на інших умовах), адвокат з метою обгрунтування власних тверджень не порушував перед судом питання витребування у первісного кредитора (АТ «Укрсиббанк») копії цього правочину у відповідній редакції. Поряд з цим, відсутня інформації і про те, що адвокатом самостійно у порядку Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», шляхом спрямування адвокатського запиту ініціювалося питання про отримання від АТ "Укрсиббанк" копії такого кредитного договору.

З метою ретельної перевірки доводів апеляційної скарги та усунення сумнівів щодо часткової сплати відповідачкою заборгованості саме на виконання умов кредитного договору в редакції, яка міститься у матеріалах справи, апеляційним судом детально проаналізовано зміст квитанцій, наданих представником відповідачки про сплату ОСОБА_1 кредитної заборгованості.

Установивши дати здійснення платежів та суми внесення грошових коштів на підставі зазначених квитанції, зіставивши їх з умовами кредитного договору (графіком платежу), наявного у матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що характер (суми плажетів та дати їх здійснення), періодичність сплати коштів у якості погашення кредиту, свідчать про те, що ОСОБА_1 сплачували кредитну заборгованість саме на виконання умов кредитного договору № від 13.12.2017 року, в редакції, наявній у матеріалах.

Сукупність вказаних обставин, вагомо спростовують твердження апелянта про підписання відповідачкою кредитного договору на інших умовах.

Враховуючи викладене апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності факту укладення договору споживчого кредиту між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 та наявності права вимоги за вказаним договором у позивача - ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору факторингу від №30-09/19/02 від 30.09.2019 року, а доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують правильних висновків суду.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції при вирішення спору безпідставно не застосував положення ч.1 ст. 1082 ЦК України апеляційний суд відхиляє.

Положеннями ч.1 ст. 1082 ЦК України передбачено у боржника обов`язок здійснити платіж фактору лише після отримання повідомлення про відступлення права грошової вимоги, тому боржник до моменту отримання вказаного повідомлення мав право виконати свої зобов`язання перед первісним кредитором, і таке виконання зобов`язання в порядку частини першої статті 1085 ЦК України звільняє відповідача від відповідальності перед позивачем на суму проведеного заліку (аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №914/909/17, від 17.04.2018 у справі №910/8303/17, від 19.04.2018 у справі №910/8249/17, від 24.04.2018 у справі №910/7917/17).

Поряд з цим, апеляційний суд зауважує, що сама по собі обставина неповідомлення про заміну кредитора не є безумовною підставою для невиконання зобов`язань за кредитним договором і тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов`язання не новому, а колишньому кредитору.

Тоді як, матеріали справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що після переходу права вимоги до ТОВ «Вердикт Капітал», відповідачка продовжувала виконувати обов`язки зі сплати заборгованості за кредитним договором на користь первісного кредитора, яким був АТ «Укрсиббанк» чи то на корсить попереднього фактора - ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».

Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Із викладеного слідує, що правові наслідки у вигляді неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні, які закріплені у законі, не утворюють юридичних наслідків у вигляді недійсності укладеного договору про відступлення права вимоги.

При цьому, приписи статті 1082 ЦК України, на які посилається апелянт, не містять застережень про те, що у разі ненадіслання фактором письмового повідомлення боржнику про відступлення права вимоги, фактор взагалі втрачає право вимоги до боржника, указана стаття не містить положень і про те, що за умови встановлення зазначених обставин, правові наслідки для сторін кредитних правовідносин, полягатимуть у вигляді недійсності права вимоги чи недійсності відступлення права вимоги, а тому доводи апелянта щодо відсутності у позивача права вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є хибними.

Посилання апелянта у якості обґрунтування доводів апеляційної скарги на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №755/18920/18 та від 06 травня 2020 року у справі №372/223/17 не є слушними, оскільки висновки касаційного суду у вказаних справах зроблені за інших фактичних обставин, а ніж обставини справи, що переглядається в апеляційному порядку, так у справі №755/18920/18 позивачем не було надано суду доказів на підтвердження факту користування відповідачем кредитними коштами, у справі №372/223/17 банком не було надано доказів на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів, тоді як у справі, що переглядається в апеляційному порядку, представником позивача надано документи, які підтверджують вказані обставини.

Приписами ст. 375 ЦПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ретельно перевіривши доводи сторін, як в частині їх вимог так і заперечень, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог, так як наслідок стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому з огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 вересня 2021 року у оскаржуваній частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Повний текст постанови складено 20.01.2022 року.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Великанова Микити Олександровича, який діє від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 вересня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.В.Базіль

Судді: О.В. Кутурланова

В.В. Майданік