Справа № 211/165/21
Провадження № 2/211/291/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 січня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Середньої Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Бехало В.В.,

у відсутність сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , територіальної громади в особі Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про поділ часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулась до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , територіальної громади в особі Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про поділ часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування вимог зазначила, що згідно договору міни квартири від 16.12.1995, трикімнатна квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності їй, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Тобто кожному з них належало право власності по 1/3 частці квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті залишилась спадщина, що складається з 1/3 частки вищевказаної квартири, однак спадщину після ОСОБА_3 ніхто не прийняв, із відповідними заяви до нотаріуса не звертався. Вона, як співвласник квартири, після смерті ОСОБА_3 продовжувала добросовісно, безперервно володіти та відкрито користуватися належною за життя ОСОБА_3 часткою квартири, господарюючи у ній, здійснюючи поточні ремонти та сплачуючи послуги. Тому враховуючи зазначене, просить вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 20 січня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 28 травня 2021 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2021, справу розподілено на суддю Середню Н.Г. у зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 27 серпня 2021 року прийнято справу до свого провадження.

В судове засідання сторони не з`явилися.

До суду надійшла заява представника позивача адвоката Гудими Т.В. про розгляд справи за її та позивача відсутності, на задоволенні вимог наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову визнала.

Представник відповідача Виконкому Довгинцівської районної в місті ради Таборовець Н.В. також звернулась до суду із заявою про розгляд справи у відсутність, у задоволенні позовних вимог просила відмовити, оскільки позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 та родичкою ОСОБА_3 , тобто їй завжди та достовірно був відомий власник майна, у той час як визнання права власності на майно за набувальною давністю можливо за умови, якщо майно не має власника або він невідомий, або власник відмовився від права власності.

Суд, враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено виключне право оцінки доказів суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, за змістом статей 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Як встановлено судом, на підставі договору міни квартир від 16 грудня 1995 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12 - копія договору).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с. 10 - копія свідоцтва).

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно частин 1-4 статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Як вбачається з вищевикладеного, частки співвласників квартири АДРЕСА_1 , не визначені, тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов висновку про відсутність визначених статтею 344 ЦК України правових підстав для задоволення позову, оскільки власником 1/3 частки у праві власності на спірну квартиру була померла ОСОБА_3 , матеріали справи не містять підтвердження того, що вона відмовлялася від належного їй нерухомого майна, позивач завжди знала, хто є власником спірного майна.

Доводи позивача про те, що вона 02.02.1996 безперервно володіла відкрито та добросовісно належною за життя ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності квартирою, несе усі обов`язки з утримання спірного майна, а тому є всі підстави для визнання за нею права власності на 1/3 частину спірного нерухомого майна за набувальною давністю, не заслуговують на увагу, оскільки сам по собі факт користування позивачем квартирою та сплати комунальних платежів, як і проведення ремонтних робіт у ній не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2021 року у справі № 365/5/20 (провадження № 61-18157св20).

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19 вересня 2018 року у справі № 296/6949/17, від 27 вересня 2018 року у справі № 571/1099/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 683/2047/16-ц та від 23 жовтня 2021 року у справі № 365/5/20 (провадження № 61-18157св20).

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст.321, 344 ЦК України, ст..ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визначити частки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 . РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі АДРЕСА_1 рівними, по 1/3 частки за кожним із співвласників, припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вказану квартиру.

В задоволенні вимог про визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21 січня 2022 р.

Суддя Н.Г.Середня