Справа № 703/3566/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Биченка І.Я.,

за участю

секретаря судового засідання Харченко М.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 8364 грн. 84 коп. боргу за договором позики від 01 листопада 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 листопада 2020 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у позивача кошти в сумі 7000 грн. та зобов`язався їх повернути до 01 травня 2021 року. У випадку прострочення повернення боргу, відповідач зобов`язувався повернути вказану суму з відсотками у розмірі 20% річних за весь період прострочення зобов`язання.

Факт отримання коштів підтверджується розпискою від 01 листопада 2020 року наданою відповідачем.

Оскільки ОСОБА_2 у визначений строк кошти не повернув, позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 7000 грн., проценти за користування коштами в сумі 1364 грн. 84 коп. та понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 01 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 7000 грн., які ОСОБА_2 зобов`язувався повернути до 01 травня 2021 року. В разі неповернення вказаної суми боргу ОСОБА_2 зобов`язувався повернути вказану суму з відсотками в розмірі 20% річних за весь період прострочення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладання зазначеного договору ОСОБА_1 надав суду розписку про отримання ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 7000 грн.

Таким чином судом встановлено, що 01 листопада 2020 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів у сумі 7000 грн. зі строком виконання позичальником зобов`язання щодо повернення позики 01 травня 2021 року.

У зв`язку з неповерненням боргу 14 липня 2021 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми боргу.

Вказаний лист направлений відповідачу з описом вкладення 14 липня 2021 року та отриманий ОСОБА_2 17 липня 2021 року, що підтверджується відповідними поштовими чеками.

Станом на дату розгляду справи ОСОБА_2 своїх зобов`язань щодо повернення позики не виконав.

Згідно зі ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст.1049 ЦК Укрраїни, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15.

За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ.

Відповідно до правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 707/2606/16-ц (провадження № 61-28762св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 483/1953/16-ц (провадження № 61-33891св18), від 27 червня 2018 року у справі № 712/14562/17-ц (провадження № 61-26174св18), статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В даному конкретному випадку розписка від 01 листопада 2020 року про отримання коштів є борговим документом, складеним відповідачем на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики. Оригінал вказаної заяви наявний у позивача, оглянутий судом в судовому засіданні, його копія, яка додана до позовної заяви, відповідає оригіналу. Це свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі та про невиконання відповідачем свого зобов`язання щодо повернення позики у визначений строк.

Дана заява містить умови отримання відповідачем в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, дати отримання коштів та особистим підписом позичальника.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за договором позики в сумі 7000 грн. є обґрунтованими, такими, що підтверджуються відповідними доказами, відтак підлягають до задоволення в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається з договору позики ОСОБА_2 зобов`язався повернути позивачу позику в сумі 7000 грн. та в разі прострочення зобов`язання відповідач зобов`язався повернути вказану суму в розмірі 20% річних за весь час прострочення.

Відповідач борг в сумі 7000 грн. у визначені договором строки, тобто до 01.05.2021 не повернув, крім того, факт порушення зобов`язання відповідач визнав в судовому засіданні.

Враховуючи умови договору позики, яким передбачена сплата відповідачем процентів за час прострочення зобов`язання в розмірі 20%, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги в частині стягнення відсотків є обґрунтованими та не спростованими відповідачем під час розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути сплачений судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7000 грн. боргу за договором позики, 1364 грн. 84 коп. відсотків за час прострочення зобов`язання та 908 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя І.Я. Биченко