Справа № 700/1120/18
Провадження № 2/700/1/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2022 року Лисянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування частиною будинку, що є спільною власністю та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл рухомого майна подружжя та розподіл в натурі житлового будинку, що є спільною власністю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5

В С Т А H О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення порядку користування частиною будинку, що є спільною власністю.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що він та відповідач 18.09.2010 року зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №47 відділу реєстрації актів цивільного стану Лисянського РУЮ Черкаської області. 18.05.2018 року шлюб між ними було розірвано. Перебуваючи у шлюбі ними спільно було придбано 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці розміром 0,0708 га, кадастровий номер::01:002:0519, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 07.11.2018 року рішенням Лисянського районного суду Черкаської області (справа №700/462/18) вказану частину житлового будинку визнано спільною сумісною власністю подружжя та визнано право власності за кожним із подружжя на 1/2 його частини. З огляду на те, що він та відповідачка не можуть знайти домовленості щодо користування спільним майном, відповідачка чинить перешкоди у користуванні частиною житлового будинку, він змушений звернутися до суду з вимогою встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення будівельного дослідження №22-18 від 11.12.2018 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 , визначена за порівняльним підходом станом на час проведення експертного дослідження складає 452700 грн. При дослідженні експертом конструктивних елементів було встановлено, що кімната №2-4 площею 18,2 кв.м., кімната №2-5 площею 9,8 кв.м. розташовані в житловому будинку, літера А, решта кімнат квартири АДРЕСА_3 (кімната №2-1 площею 4,7 кв.м., кімната №2-2 площею 12,3 кв.м., кімната №2-3 площею 4,4 кв.м., кімната №2-6 площею 19,0 кв.м.) розташовані в прибудові, літера а до житлового будинку. Ці частини розмежовані капітальною стіною житлового будинку. При розробці варіантів розподілу приміщень квартири АДРЕСА_3 на дві ізольовані квартири необхідно перепланування. Відповідно до «Методичних рекомендацій по організації і проведенню судових будівельно-технічних експертиз по цивільних справах» при розподілі судовий експерт може лише переплановувати перегородки, а не несущі стіни. В даному випадку переплануванням лише перегородок розділити дану квартиру на дві ізольовані квартири неможливо.

При дослідженні квартири АДРЕСА_2 експертом також було встановлено, що планування даної квартири виконане з порушенням державних будівельних норм. Так, вхід до санвузла (кімната №2-3) здійснюється з кухні (кімната №2-2), що порушує вимоги п.8.10. ДБР В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція і капітальний ремонт», згідно яких вхід у суміщені санітарні вузли, ванні кімнати і вбиральні можливо з будь-яких приміщень квартири, крім кухонь.

Враховуючи вищевикладене, експертом було зроблено висновок про те, що розділяти та виділяти частки кожного із співвласників квартири АДРЕСА_3 в розмірі 1/2 до 1/2 з відповідною частиною надвірних будівель неможливо.

Позивач просить суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 наступним чином: у користування позивача виділити житлову кімнату площею 19,0 кв.м.; у користуванні відповідачки залишити дві житлові кімнати площею 18,2 кв.м. та 9,8 кв.м.; в загальному користуванні позивача і відповідачки залишити: кухню - 12,3 кв.м., санвузол - 4,4 кв.м., коридор - 4,7 кв.м., а також надвірні споруди, які складаються з: прибудова, літера а2 літня кухня, літера Б, погріб, літера б, сарай, літера В, альтанка, літера Д, огорожа №1, ворота з хвіртокою №2.

Кім того, просить стягнути з відповідачки на його користь суму сплаченого судового збору у сумі 4527 грн., за проведення будівельно-технічного дослідження у сумі 7700 грн. та за надання правничої допомоги адвокатом 6000 грн., всього 18227 грн.

10.01.2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про розподіл рухомого майна подружжя та розподіл в натурі житлового будинку, що є спільною власністю.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 29.01.2019 року було прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл рухомого майна подружжя та розподіл в натурі житлового будинку, що є спільною власністю (а.с. 65-68). Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визначення порядку користування частиною будинку, що є спільною власністю.

20.02.2019 року ОСОБА_1 подав відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого відповідач за зустрічним позовом не заперечує, що частка кожного у спільному майні є рівною. Проте частково заперечує, запропоновані позивачкою за зустрічним позовом загальну масу спільного майна, його вартість, варіант поділу цього майна в натурі. Згодом, під час судового розгляду справи відповідач ОСОБА_1 не заперечував щодо вартості майна, вказаного позивачем, але просив враховувати до розподілу лише те майно, яке вказано у протоколі виїзного судового засідання від 03.12.2020 року. Вважає неможливим розподіл між сторонами Ѕ частини будинку з виділенням часток в натурі, оскільки відсутня така технічна можливість. Неможливо зробити окремий вхід до спільної частини житлового будинку і окремий виїзд з цієї частини будинковолодіння, певна частина приміщень у житловому будинку, зокрема кухня, ванна, коридор має залишатися у спільному користуванні.

20.02.2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог, відповідно до якої збільшила перелік рухомого майна, що підлягає розподілу.

15.04.2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просить визнати за нею право власності та виділити їй в натурі 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого по АДРЕСА_1 , визнати за відповідачем ОСОБА_1 право власності та виділити йому в натурі 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 . Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та виділити їй ОСОБА_6 , в натурі рухоме майно відповідно до переліку. Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 3321 грн. в рахунок відшкодування вартості майна, виділеного їй, що перевищує ідеальну долю вартості майна подружжя. Стягнути із відповідача ОСОБА_1 на її користь понесені нею судові витрати пов`язані із сплатою судового збору та оплатою правничої допомоги.

12.02.2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про уточнення позовних вимог з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи №9-5/19 від 08.07.2019 року та судової товарознавчої експертизи №126/19 та просить наступне.

Визнати за ОСОБА_3 , право власності та виділити їй в натурі за варіантом розподілу №2 наступні приміщення в будинку розташованому по АДРЕСА_1 , а саме: коридор площею 4,6 кв.м. вартістю 42322 грн., кухню площею 12,3 кв.м. вартістю 113164 грн., санвузол площею 4,3 кв.м. вартістю 39561 грн., кімнату площею 16,6 кв.м. вартістю 62209 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності та виділити йому в натурі за варіантом розподілу №2 наступні приміщення в будинку розташованому по АДРЕСА_1 , а саме: кімнату площею 11,9 кв.м. вартістю 44596 грн., кімнату площею 18,7 кв.м. вартістю 172047 грн.

Визнати за ОСОБА_7 право власності та виділити їй в натурі за варіантом розподілу №2 наступі господарські будівлі та споруди розташовані біля будинку АДРЕСА_1 , а саме: сарай (літ.В) вартістю 32612 грн., альтанку (літ.Д) вартістю 21356 грн., навіс (літ. Н) вартістю 30837 грн., огорожу №8 вартістю 1979 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності та виділити йому в натурі за варіантом розподілу №2 наступні господарські будівлі та споруди розташовані біля будинку АДРЕСА_1 , а саме: літню кухню (літ.Б) вартістю 38211 грн., погріб (літ.б) вартістю 12898 грн.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності за варіантом розподілу №2 інші господарські будівлі та споруди розташовані біля будинку АДРЕСА_1 і залишити їх в спільному користуванні співвласників, а саме: убиральню (Г) вартістю 6953 грн., огорожу №1 вартістю 4109 грн., хвіртку №2 вартістю 1968 грн., ворота №3 вартістю 5176 грн., огорожу №4 вартістю 6080 грн., огорожу №5 вартістю 11673 грн., свердловину №6 вартістю 5560 грн., ворота №7 вартістю 1227 грн.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 12.02.2020 року прізвище відповідача за первісним позовом ОСОБА_6 змінено на « ОСОБА_8 » відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданого 01.02.2020 Лисянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 09.03.2021 року було залучено до участі у даній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 , яка є співвласником Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник наполягали на задоволенні позову. У задоволенні зустрічних вимог просили відмовити з підстав, що викладені у відзиві. Акцентували увагу суду на тому, що при розподілі майна подружжя та визначенні часток було допущено помилку у судовому рішенні, в якому вказано, що сторонам належить на праві власності по Ѕ з Ѕ частини спірного будинку. Вказана помилка створює неоднозначність розуміння розміру часток співвласників, а також може створити в майбутньому труднощі з розпорядженням майном. Крім цього, наполягали на відсутність технічної можливості виділу часток за варіантами, які запропоновані у висновку судової будівельно-технічної експертизи. Вказували на самочинне будівництво прибудови до будинку, на яку за законом не може бути визнано право власності.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник первісний позов не визнали та просили задовольнити зустрічний позов.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 при ухваленні рішення у справі покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що є депутатом Лисянської селищної ради Черкаської області. Враховуючи той факт, що він є депутатом по вул.Ватутіна смт.Лисянка, до нього звернулася ОСОБА_10 та повідомила що між нею з чоловіком виник конфлікт з приводу поділк майна. Він прибув на місце та зайшов до них у двір по АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ). Це було близько двох років тому, точної дати не пам`ятає. Йому запропонували зайти до хати, щоб описати майно, яка знаходилося у будинку, але зробити йому це не вдалося, оскільки ОСОБА_1 був проти. Крім ОСОБА_11 та ОСОБА_12 біля будинку були батьки ОСОБА_12 . У цей же день ОСОБА_11 телефонувала до нього з проханням перешкодити її чоловікові вивозити їх спільне майно з будинку. Він їй нічим не допоміг, оскільки це було не в його компетенції. У січні 2019 року до нього зателефонували та викликали скласти акт опису майна сім`ї ОСОБА_13 . При складанні акту була присутня ОСОБА_11 та ще якісь люди, можливо сусіди. Вартість майна він не визначав.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що він є батьком ОСОБА_3 . Його донька одружилася в 2010 році з ОСОБА_1 . Після одруження вони проживали разом з ним, у його будинку, в с.Орли Лсянського району. Потім вони знайшли хату і завдяки батькам ( ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , ОСОБА_17 ) купили Ѕ частину будинку, який знаходився по АДРЕСА_1 . Потім батьками з обох сторін було надано допомогу, для реконструкції будинку та добудови будинку і подружжя переїхали до смт.Лисянка. В будинку було дві кімнати і ще дві кімнати вони добудували. Дочка працювала, ОСОБА_1 близько року не працював і сидів вдома. Пізніше ОСОБА_1 , завдяки його батькам, відкрив свій бізнес, зробив шиномонтажну станцію. Потім ОСОБА_12 та ОСОБА_11 вирішили розширити бізнес і разом купили компресор, підйомника, балансування. Це майно було придбане ними разом у шлюбі. Протягом певного часу шлюбні відносини між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 погіршувалися, дочка повідомила йому що чоловік її не поважає, зраджує, що в кінцевому результаті призвело до розірвання шлюбу. Донька хотіла мирно розділити майно, однак це їй не вдалося. 25.04.2018 року ОСОБА_11 викликала депутатів селищної ради, однак ОСОБА_12 не допустив депутатів до будинку. Після чого сім`я ОСОБА_13 почали вивозити майно. Донька викликала поліцію. Він також їздив туди, бачив як знімали батареї, винесли холодильник на причеп. Зокрема, ОСОБА_13 вивезли холодильник, дві батареї із зали, одну батарею із спальні, батарею із кухні, електром`ясорубку, пральну машину, мікрохвильову піч, опалювальний котел. Це все бачили сусіди. Після чого дочка звернулася до суду із позовом про розподіл майна.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю ОСОБА_3 . Донька вийшла заміж у вересні 2010 року за ОСОБА_1 . Вони разом проживали як сім`я до квітня 2018 року. Пізніше донька повідомила, що чоловік зраджує їй з іншими жінками. Шлюб вони розірвали у квітні 2018 року. Донька пропонувала ОСОБА_1 розділити майно мирним шляхом. Однак ОСОБА_1 разом з батьками почали перешкоджати мирно розділити майно, вивозили майно з будинку. Так, 25.04.2018 року ОСОБА_1 разом з батьками вивозили речі, кричали, що доньці нічого не залишать у будинку. Коли вона приїхала, то вони відкручували котла та батареї. Речі грузили у машину. Дочка розповідала, що перед тим вони вивезли холодильник, пральну машину, електричну м`ясорубку, мультиварку. Це все майно купували ОСОБА_12 та ОСОБА_11 разом. Знає, що колишній зять разом з дочкою відкрили шиномонтаж. Купували обладнання для шиномонтажа. Через рік купили підйомника. На даний час донька у тому будинку не проживає. З майна придбаного у шлюбі з ОСОБА_12 донька нічого не забирала. Донька не перешкоджає колишньому зятю з`являтися до будинку. Купувати та добудовувати будинок ОСОБА_12 та ОСОБА_11 допомагали як вони так і батьки колишнього зятя.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що є дядьком ОСОБА_3 . Знає, що в колишнього чоловіка та його племінниці по АДРЕСА_4 був шиномонтаж. Гараж належав батьку ОСОБА_1 . ОСОБА_12 поставив там нові станки. Племінниця розповідала, що вони купили станки та ОСОБА_12 буде ремонтувати машини. Пізніше вони купили підйомника. Він був новий. ОСОБА_11 казали, що купили його разом. На даний час вони розлучилися.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що її будинок знаходиться напроти будинку колишнього подружжя ОСОБА_13 . У квітні 2018 року, після обіду вона була очевидцем того, як на автомобіль, який стояв у дворі, було погружено високий предмет схожий на холодильник. Хто грузив вона не бачила. Пізніше ОСОБА_11 сказала, що її чоловік вивозить речі з будинку.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування частиною будинку, що є спільною власністю підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про одруження (серія НОМЕР_2 ), шлюб між сторонами було укладено 18 вересня 2010 року.

18.05.2018 року шлюб між сторонами було розірвано, про що складено актовий запис №07. (а.с.74 т.1)

Згідно з витягом з Державного реєстру правочинів (індексний номер 9251726 від 16 листопада 2010 року) та договору купівлі-продажу позивач ОСОБА_1 набув право власності на Ѕ частину будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташована на земельній ділянці, площею 0,0708 га, кадастровий номер :01:002:0519, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Вулиця Ватутіна була перейменована на АДРЕСА_1 , а згодом їй знову була повернута попередня назва АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19) вказано, що «поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі».

У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок».

Судом встановлено, що позивач і відповідач є співвласниками Ѕ частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , з частками по 1/2 у кожного, що підтверджується відповідними свідоцтвами та витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Між сторонами існує конфлікт щодо користування житловим будинком, позиції сторін категорично протилежні, що проявляється у запереченнях висновків проведеного експертного дослідження.

Представник позивача ОСОБА_2 вказувала на те, що сторонами було здійснено самочинне будівництво та споруджено добудову двох кімнат до будинку (літера а1), що підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 . Вказане твердження відповідачем ОСОБА_3 та її представником не спростовано.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Виходячи зі змісту наведеної норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146).

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Окрім цього також необхідно зазначити, що відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи обидва варіанти розподілу будинку передбачають улаштування прорізів в несучих стінах, а отже, відповідного узаконення будівельних робіт.

Крім цього, варіанти поділу житлового будинку є такими, що серед приміщень, які виділяються одному із співвласників, відсутнє приміщення кухні та санвузла. Вказані приміщення необхідно облаштувати при реалізації поділу за цими варіантами шляхом перепланування в межах виділених приміщень. Експертом не вказано щодо переліку та вартості робіт з перепланування інженерних мереж, посилаючись на необхідність прийняття конкретних рішень (об`ємно-планувальних, конструктивних тощо), способу виконання робіт та застосованих будівельних матеріалів і виробів, які обумовлюються розробленою відповідно до вимог законодавства проектною та технічною документацією. В той же час, переобладнання частини будинку на дві ізольовані квартири передбачає також переобладнання, електричної, газової мережі, системи опалення, водопостачання та водовідведення.

Отже, суд відхиляє запропоновані експертом варіанти розподілу Ѕ частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 як такі, що не відповідають вимогам закону (самочинне будівництво) та не дають відповіді на питання щодо наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Відповідно до положень статті 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Отже, отримання погоджувальних документів на переобладнання та перепланування жилого будинку необхідне лише у випадку втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування у іншому випадку дозвільна документація не є необхідною.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 №76, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Переобладнанням визначається улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Зважаючи на те, що без дотримання вищевказаних положень цивільного законодавства щодо отримання співвласником погоджувальних документів на переобладнання та перепланування жилого будинку, яке пов`язано із втручанням в тому числі у інженерні системи загального користування, вирішити питання про поділ будинку в натурі на теперішній час неможливо.

Таким чином, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не надала суду доказів про наявність технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі, а саме: чи не суперечитиме переобладнання житлового будинку будівельно-технічним нормам.

Згоду на компенсацію вартості частки у майні відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не давав.

Суд також вважає, що вимога зустрічного позову щодо виділу в натурі частини житлових приміщень і залишення у спільному користуванні господарських споруд не грунтується на законі, оскільки у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

З огляду на викладене зустрічний позов ОСОБА_3 в частині виділу в натурі частки у житловому будинку задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.358 ЦК України учасники спільної часткової власності здійснюють свої права за їх згодою та можуть домовитись про порядок користування і володіння майном, яке перебуває у їх спільній власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Спірна частина житлового будинку загальною площею 68,4 кв.м., складається з: кімнати №2-4, площею 18,2 кв.м; кімнати 2-5, площею 9,8 кв.м. (розташовані в жтловому будинку, літера А); кімната №2-1, площею 4,7 кв.м; кімната №2-2, площею 12,3 кв.м.; кмната №2-3, площею 4,4 кв.м; кімната №2-6 площею 19,0 кв.м. (розташовані в прибудові а1).

З матеріалів справи вбачається, що спірна частина будинку належить на праві спільної часткової власності сторонам в рівних частках, тобто по 1/2 частині кожному. Відокремленість кімнат та їх житлова площа свідчать про можливість виділу частки в окреме користування кожному з співвласників.

Суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог первісного позову, виходить із можливості виділення позивачу ОСОБА_1 у користування житлової кімнати площею 19,0 кв.м., а відповідачу ОСОБА_7 двох кімнат: 2-4 площею 18,2 кв.м та 2-5 площею 9,8 кв.м, залишивши інші приміщення у їх загальному користуванні. Відповідно до специфіки планування спірної частини будинку, саме такий порядок користування забезпечить максимально можливий роздільний режим користування сторонами спільним майном і не призведе до порушень їх майнових прав.

Щодо вимог зустрічного позову про розподіл рухомого майна подружжя, серед якого речі домашнього вжитку, що знаходяться в житловому будинку АДРЕСА_1 , обладнання для шиномонтажу та ремонту автомобілів, а також речей, які за твердженням ОСОБА_3 її колишній чоловік вивіз з будинку, то слід зазначити наступне.

За приписами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує (зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц).

Щодо встановлення загального обсягу рухомого майна, що підлягає поділу, суд зазначає наступне. Позивачем за зустрічним позовом на підтвердження переліку рухомого майна була надано акт опису спільного рухомого майна від 02.01.2019. Сторонами не заперечується наявність саме такого рухомого майна, набутого за період перебування в шлюбі. Вартість майна, зазначеного позивачем ОСОБА_7 сторонами також погоджена.

Суд відхиляє доводи відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представника, що розподілу підлягають лише ті речі, які були виявлені в будинку під час виїзного судового засідання 03.12.2020, оскільки, як встановлено в судовому засіданні із показань свідків та відеозапису, створеного 25.04.2018 в будинку по АДРЕСА_1 (а.с.209 т.1), що наданий суду позивачем ОСОБА_7 , відповідач та його батьки вивозили з будинку спільне майно, яке підлягає розподілу, всупереч її волі.

Вирішуючи питання щодо способу розподілу конкретного майна між сторонами суд враховує варіанти поділу запропоновані у зустрічній позовній заяві, враховує обставини щодо місця розташування майна, можливості його безперешкодного переміщення, а також вартість майна, яка сторонами не оспорювалася, та з урахуванням всіх обставин справи суд приходить до висновку про поділ рухомого майна, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , наступним чином.

Виділити ОСОБА_7 :

Світильник потолочний вартістю 300 грн.;

Шафу для верхнього одягу та взуття із дзеркалом вартістю 1250 грн.;

Карниз 1,5 м вартістю 200 грн.;

Тюль 2 м х 2,60 м вартістю 700 грн.;

Кухонний куточок вартістю 7000 грн.;

Мікрохвильову піч вартістю 500 грн.;

Стіл обідній вартістю 600 грн.;

Табуретки у кількості 4-х шт. вартістю 400 грн.;

Люстру на дві лампочки вартістю 700 грн.;

Витяжку кухонну вартістю 1000 грн.;

Карниз довжиною 2 м вартістю 300 грн.;

Тюль 3 м х 1,80 м вартістю 850 грн.;

Душову кабіну вартістю 3700 грн.;

Бойлер на 80 л вартістю 800 грн.;

Умивальник з тумбою вартістю 2000 грн.;

Дзеркало вартістю 800 грн.;

Комод пластиковий для побутової хімії вартістю 350 грн.;

Світильник настінний вартістю 250 грн.;

Диван «Малютка» вартістю 2400 грн.;

Морозильну камеру вартістю 2000 грн.;

Люстру з LED підсвічуванням вартістю 1100 грн.;

Карнизи 2 шт. по 2,50 м довжиною вартістю 900 грн.;

Тюль 2 шт. 6м х 2,60 м вартістю 2200 грн.;

Дошку для прасування вартістю 400 грн.;

Праску вартістю 2500 грн.;

Підставку для взуття вартістю 550 грн.;

Комод на чотири відділення вартістю 1700 грн.;

Люстру з LED підсвічуванням вартістю 800 грн.;

Єврорадіатор 1 шт. вартістю 1500 грн.;

Карниз довжиною 2,50 м вартістю 450 грн.;

Тюль 4 м х 2,40 м вартістю 800 грн.;

Шафу-купе трьох дверну із дзеркалом вартістю 9800 грн.;

Трильяж із дзеркалом вартістю 1300 грн.;

Тумбу для телевізора вартістю 600 грн.;

Телевізор «Самсунг» вартістю 1600 грн.;

Люстру із LED підсвічуванням вартістю 900 грн.;

Карниз 2,50 м вартістю 450 грн.;

Тюль 4 м х 2,60 м вартістю 1200 грн.;

Супутникову антену вартістю 1500 грн.;

Насосну станцію вартістю 3000 грн.;

Бетономішалку вартістю 3200 грн.

Стіл дерев`яний 3 м х 1 м з альтанки вартістю 6000 грн.;

Лаву дерев`яну 1 шт. з альтанки вартістю 2000 грн.;

Підіймач двох стійковий QJY-В 3200 220 V вартістю 34440 грн.

Компресор вартістю 8210 грн.

Всього виділити ОСОБА_7 рухомого майна на загальну суму 113200 грн. (сто тринадцять тисяч двісті гривень).

Провести розподіл спільного сумісного рухомого майна подружжя та виділити ОСОБА_1 :

Холодильник «Снайге» вартістю 10000 грн.;

Електром`ясорубку вартістю 3200 грн.;

Мультиварку вартістю 1300 грн.;

Єврорадіатори для опалення 4 шт. довжиною 1,20 м вартістю 6000 грн.;

Єврорадіатор для опалення 1 шт. довжиною 0,8 м вартістю 800 грн.;

Газовий котел вартістю 5700 грн.;

Лаву дерев`яну для альтанки вартістю 2000 грн.

Станок для шиномонтажу вартістю 20700 грн.;

Станок для балансування коліс автомобілів вартістю 57958 грн.

Всього виділити ОСОБА_1 рухомого майна на загальну суму 107658 (сто сім тисяч шістсот п`ятдесят вісім гривень).

За такого варіанту розподілу майна з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця у вартості рухомого майна в розмірі 5542 грн. В решті позовних вимог за зустрічним позовом слід відмовити.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.358, 364, 367 ЦК України, ст.152 ЖК України, ст.ст 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування частиною будинку, що є спільною власністю задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 таким чином:

-У користування ОСОБА_1 виділити житлову кімнату 2-6 площею 19 кв.м.;

-У користуванні ОСОБА_7 залишити дві житлові кімнати 2-4 площею 18,2 кв.м та 2-5 площею 9,8 кв.м.;

-Залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_7 кухню 2-2 площею 12,3 м.кв., санвузол 2-3 площею 4,4 м.кв., коридор 2-1 площею 4,7 м.кв., а також господарські споруди: літню кухню літера Б, погріб літера б, сарай літера В, альтанку літера Д, огорожу №1, ворота з хвірткою №2.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4527 грн. (чотири тисячі п`ятсот двадцять сім гривень); за проведення будівельного-технічного дослідження 7700 грн. (сім тисяч сімсот гривень); за надання правничої допомоги 6000 грн. (шість тисяч гривень).

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл рухомого майна подружжя та розподіл в натурі житлового будинку, що є спільною власністю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 задовольнити частково.

Провести розподіл спільного сумісного рухомого майна подружжя та виділити ОСОБА_7 :

Світильник потолочний вартістю 300 грн.;

Шафу для верхнього одягу та взуття із дзеркалом вартістю 1250 грн.;

Карниз 1,5 м вартістю 200 грн.;

Тюль 2 м х 2,60 м вартістю 700 грн.;

Кухонний куточок вартістю 7000 грн.;

Мікрохвильову піч вартістю 500 грн.;

Стіл обідній вартістю 600 грн.;

Табуретки у кількості 4-х шт. вартістю 400 грн.;

Люстру на дві лампочки вартістю 700 грн.;

Витяжку кухонну вартістю 1000 грн.;

Карниз довжиною 2 м вартістю 300 грн.;

Тюль 3 м х 1,80 м вартістю 850 грн.;

Душову кабіну вартістю 3700 грн.;

Бойлер на 80 л вартістю 800 грн.;

Умивальник з тумбою вартістю 2000 грн.;

Дзеркало вартістю 800 грн.;

Комод пластиковий для побутової хімії вартістю 350 грн.;

Світильник настінний вартістю 250 грн.;

Диван «Малютка» вартістю 2400 грн.;

Морозильну камеру вартістю 2000 грн.;

Люстру з LED підсвічуванням вартістю 1100 грн.;

Карнизи 2 шт. по 2,50 м довжиною вартістю 900 грн.;

Тюль 2 шт. 6м х 2,60 м вартістю 2200 грн.;

Дошку для прасування вартістю 400 грн.;

Праску вартістю 2500 грн.;

Підставку для взуття вартістю 550 грн.;

Комод на чотири відділення вартістю 1700 грн.;

Люстру з LED підсвічуванням вартістю 800 грн.;

Єврорадіатор 1 шт. вартістю 1500 грн.;

Карниз довжиною 2,50 м вартістю 450 грн.;

Тюль 4 м х 2,40 м вартістю 800 грн.;

Шафу-купе трьох дверну із дзеркалом вартістю 9800 грн.;

Трильяж із дзеркалом вартістю 1300 грн.;

Тумбу для телевізора вартістю 600 грн.;

Телевізор «Самсунг» вартістю 1600 грн.;

Люстру із LED підсвічуванням вартістю 900 грн.;

Карниз 2,50 м вартістю 450 грн.;

Тюль 4 м х 2,60 м вартістю 1200 грн.;

Супутникову антену вартістю 1500 грн.;

Насосну станцію вартістю 3000 грн.;

Бетономішалку вартістю 3200 грн.

Стіл дерев`яний 3 м х 1 м з альтанки вартістю 6000 грн.;

Лаву дерев`яну 1 шт. з альтанки вартістю 2000 грн.;

Підіймач двох стійковий QJY-В 3200 220 V вартістю 34440 грн.

Компресор вартістю 8210 грн.

Всього виділити ОСОБА_7 рухомого майна на загальну суму 113200 грн. (сто тринадцять тисяч двісті гривень).

Провести розподіл спільного сумісного рухомого майна подружжя та виділити ОСОБА_1 :

Холодильник «Снайге» вартістю 10000 грн.;

Електром`ясорубку вартістю 3200 грн.;

Мультиварку вартістю 1300 грн.;

Єврорадіатори для опалення 4 шт. довжиною 1,20 м вартістю 6000 грн.;

Єврорадіатор для опалення 1 шт. довжиною 0,8 м вартістю 800 грн.;

Газовий котел вартістю 5700 грн.;

Лаву дерев`яну для альтанки вартістю 2000 грн.

Станок для шиномонтажу вартістю 20700 грн.;

Станок для балансування коліс автомобілів вартістю 57958 грн.

Всього виділити ОСОБА_1 рухомого майна на загальну суму 107658 (сто сім тисяч шістсот п`ятдесят вісім гривень).

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 5542 грн. (п`ять тисяч п`ятсот сорок дві гривні) в рахунок погашення різниці у вартості майна, виділеного ОСОБА_7 , що перевищує її ідеальну долю.

В решті позовних вимог за зустрічним позовом відмовити.

Повернути ОСОБА_7 кошти в розмірі 3321 грн. (три тисячі триста двадцять одна гривня), внесених нею 12.04.2019 на депозитний рахунок Лисянського районного суду Черкасьої області в якості грошової компенсації частки майна по цивільній справі №700/1120/18, згідно з квитанцією АТ «Ощадбанк» №33 від 12.04.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 судові витрати пропорційно до задоволених вимог: зі сплати судового збору в сумі 1132 грн. (одна тисяча сто тридцять дві гривні); за проведення товарознавчої експертизи в сумі 3768 грн. (три тисячі сімсот шістдесят вісім гривень); за надання правничої допомоги в сумі 7700 грн. (сім тисяч сімсот гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17 січня 2022 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ,місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Наталія БЕСАРАБ