Справа № 638/995/22
Провадження № 2-з/638/40/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Невеніцин Є.В., при прийнятті заяви позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського МНО Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко Ігор Романович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за оспорюваним виконавчим написом, вчиненим 16.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. за реєстровим №182124.

Суддя, вивчивши заяву про забезпечення позову прийшов до наступного.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 27.01.2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського МНО Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко Ігор Романович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконаннюпередано до Нововодолазького районного суду Харківської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Так, Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у частині дванадцятій статті 28 ЦПК України (правила альтернативної підсудності), позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права, викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 жовтня 2020 року, справа № 263/14171/19.

Як вбачається з матеріалів справи, місцем виконанням виконавчого напису є місце проживання боржника АДРЕСА_1 .

Доказів виконання виконавчого напису на території Шевченківського району м.Харкова суду не надано.

Таким чином, місцем виконання виконавчого напису нотаріуса, який оспорює позивач, є місце його проживання, а не місце відкриття виконавчого провадження.

Оскільки спір виник з приводу оскарження виконавчого напису нотаріуса та місце виконання виконавчого напису, зокрема за місцем проживання позивача, знаходиться у Харківській області, відтак цей спір не підсудний Дзержинському районному суду м. Харкова.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Верховний Суд в постанові від 16.08.2019 року по справі №916/142/19 зазначив, що передбачене статтею 55 Конституції, статтею 4 ГПК України право особи на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду, в тому числі додержання правил юрисдикції у господарських судах. Розгляд заяви та вжиття заходів забезпечення позову здійснюються виключно судом компетентним розглядати спір по суті. Згідно із ч.1 ст.138 ГПК України подання заяви про забезпечення позову одночасно із пред`явленням позову здійснюється за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, що тягне за собою необхідність застосування приписів п.1 ч.1 ст.31 ГПК України у випадку подання такої заяви з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Розгляд місцевим господарським судом заяви про забезпечення позову з порушенням правом підсудності та залишенням апеляційним судом прийнятого за результатом розгляду заяви судового рішення без змін є таким, що в цілому нівелює інститут підсудності та ставить під сумнів саму сутність судового розгляду.

Таким чином, оскільки позовна заява про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та заява про забезпечення позову, направлені до суду, не є територіально підсудними Дзержинському районному суду м.Харкова та положеннями Глави 10 ЦПК України не визначено алгоритму дій суду у випадку надходження заяви про забезпечення позову, яка не підсудна даному суду, суд при ходить до висновку про необхідність застосування аналогії закону та на виконання приписів п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, передати дану заяву на розгляд до Нововодолазького районного суду Харківської області.

У відповідності до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 31,32,151, 353 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського МНО Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко Ігор Романович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - передати до Нововодолазького районного суду Харківської області.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Є.В.Невеніцин