ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м.Суми

Справа №592/9641/21

Номер провадження 22-ц/816/79/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 жовтня 2021 року, в складі судді Фоменко І.М., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 25 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и в:

03 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсним договору застави, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір про надання послуг з продажу об`єкта нерухомості від 28 жовтня 2020 року, відповідно до умов якого, за надання інформаційно-консультаційних послуг він сплатив відповідачу обумовлену суму 600 доларів США, після продажу квартири за договором від 28 травня 2020 року, укладеним з покупцем ОСОБА_3 . Однак, 28 травня 2021 року відповідач ФОП ОСОБА_2 , яка здійснює господарську діяльність у сфері надання послуг по операціях з нерухомістю, скориставшись його юридичною необізнаністю, навмисно ввела його в оману щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, що стало наслідком укладення договору застави, за умовами якого ОСОБА_1 передав відповідачу 300 доларів США начебто в якості забезпечення захисту інтересів покупця ОСОБА_3 . Проте, він не є боржником ні по відношенню до ОСОБА_3 , ні по відношенню до ФОП ОСОБА_2 і, відповідно, останні не є його кредиторами, будь-яких прав та законних інтересів покупця він не порушував.

Згідно з п. 2.1 оскаржуваного договору застави від 28 травня 2021 року, продавець ОСОБА_1 зобов`язався погасити борги, якими обтяжено об`єкт нерухомості, який позивач продав покупцю ОСОБА_3 . Разом з тим, будь-які обтяження відносно вказаного об`єкта нерухомості відсутні, що підтверджується змістом договору купівлі-продажу квартири. Крім того, договором застави встановлено обов`язок ОСОБА_1 знятися із реєстраційного обліку та виселитися, однак у квартирі, яка була предметом договору купівлі-продажу, ніхто не проживав та не був зареєстрований. Оскаржуваний договір застави не містить посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, що свідчить про постійний обман і введення його в оману відповідачем при наданні консультаційних послуг.

Доводить, що такими діями відповідача йому було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, відчутті несправедливості, негативних емоціях, переживанні та нервуванні, через серйозні серцево-судинні захворювання та вік (67 років), негативні емоції йому переносити тяжче, ніж молодій людині. Просив суд визнати недійсним договір застави, укладений 28 травня 2021 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та відшкодувати йому збитки у подвійному розмірі, моральну шкоду та судові витрати, всього у загальному розмірі 21089,10 грн, з яких:

- 300 доларів США, що еквівалентно 8045,04 грн по курсу НБУ на дату подачі позову,

- 150 доларів США, що еквівалентно 4022,52 грн по курсу НБУ на дату подачі позову, в рахунок відшкодування моральної шкоди,

- 58,50 грн судових витрат, пов`язаних із копіюванням документів,

- 918 грн судового збору.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсним договору застави, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано договір застави від 28 травня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , недійсним.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 300 доларів США, що еквівалентно 8045,04 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 454 грн та 58 грн 50 коп за ксерокопії документів, а всього 512 грн 50 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків у подвійному розмірі та про відшкодування моральної шкоди, ухвалити нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на його користь 8045,04 грн на відшкодування збитків у подвійному розмірі, 4022,52 грн на відшкодування моральної шкоди, вирішити питання стягнення судових витрат.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні на його користь збитків у подвійному розмірі. Вказує, що у позовній заяві, на підставі положень ст. 230 ЦК України, ним заявлялися вимоги про стягнення збитків 300 доларів США, що еквівалентно 8045,04 грн по курсу НБУ (сума, сплачена відповідачу за договором застави від 28 травня 2021 року), заподіяних правочином, вчиненим із застосуванням обману з боку відповідача, у подвійному розмірі, тобто, 8045,04 грн + 8045,04 грн, як і зазначено у розрахунку суми позовних вимог. Однак, встановивши у рішенні факт введення позивача в оману щодо природи правочину та визнавши недійсним договір застави від 28 травня 2021 року, суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні збитків у подвійному розмірі та моральної шкоди, що свідчить про неправильне застосування норми матеріального права ч. 2 ст. 230 ЦК України.

Не погоджується з висновком суду про недоведеність заподіяння йому моральної шкоди і доводить, що сам факт застосування обману в цих правовідносинах є моральною шкодою і тому норма ст. 230 ЦК України визначає обов`язковим відшкодування моральної шкоди, яка завдана у зв`язку з вчиненням правочину під впливом обману. Неправомірні дії відповідача, обман, завдали йому моральних страждань, душевного болю, призвели до змін у життєвих стосунках, судом не взято до уваги його стан здоров`я та вік (67 років), звернення з пропозиціями досудового врегулювання шляхом повернення тільки 300 доларів США, але після відмови відповідача змушений був звернутися до суду з позовом і тому має право як на стягнення збитків у подвійному розмірі, так і на відшкодування моральної шкоди. Вказує, що судом встановлено причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями відповідача заподіювача моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк та у визначному законом порядку відповідач не скористалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову 21089,10 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2021 року: 2270 грн * 100 = 227000 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2020 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з продажу об`єкта нерухомості, предметом якого є допомога у відчуженні належної замовнику двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23-24. 25).

28 травня 2021 року між ОСОБА_1 (в якості продавця) і ОСОБА_3 (в якості покупця) було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалка К.Д., реєстраційний № 1097, за умовами якого продавець передав у власність покупцю двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,45 кв.м, за ціною 740000,00 грн (а.с. 8-11).

У цей же день 28 травня 2021 року, між ОСОБА_1 (в якості продавця) і ФОП ОСОБА_2 (в якості фірми), з метою захисту інтересів покупця ОСОБА_3 укладено договір застави, за умовами якого продавець залишив фірмі грошові кошти у сумі 300,00 доларів США для забезпечення виконання зобов`язань, визначених даним договором (а.с. 7). Вказаним правочином підтверджено факт отримання грошових коштів ФОП ОСОБА_2 від ОСОБА_1 .

Із пунктів 2.1, 2.2 договору застави від 28 травня 2021 року вбачається, що з метою забезпечення захисту інтересів покупця ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зобов`язався погасити всі борги за газ, воду, комунальні послуги, електроенергію, телефон, кабельне ТБ і інше, якими обтяжено об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в строк до 30 червня 2021 року; зобов`язався знятися із реєстраційного обліку та виселитися з об`єкту з усіма зареєстрованими і тими, хто проживає за вищевказаною адресою, включно з орендарями, членами сім`ї продавця або наймача (а.с. 7).

Разом з тим, відсутність будь-яких обтяжень з приводу вищевказаного нерухомого майна підтверджується п. 1.4 та п. 1.6 нотаріально засвідченого договору купівлі-продажу квартири від 28 травня 2021 року, де зазначено, що на момент укладення договору квартира не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено жодних договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами. На момент укладення договору відсутня заборгованість по квартплаті, сплаті за комунальні послуги, послуги за користування електричною енергією (а.с. 8-9).

При вчиненні нотаріальної дії з посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 28 травня 2021 року, реєстраційний № 1097, будь-якої заборони відчуження або арешту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 нотаріусом встановлено не було.

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №14.03-08/80117 від 26 травня 2021 року, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованих осіб не значиться (а.с. 13).

ОСОБА_1 звертався до ФОП ОСОБА_2 з листом від 29 червня 2021 року, в якому просив негайно повернути йому 300 доларів США, що були помилково передані через введення в оману (а.с. 18-21).

Рішення суд про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визначення до стягнення на його користь з відповідача 300 доларів США, сплачених за оспорюваним договором застави, мотивоване тим, що наявними у справі доказами у їх сукупності доведено, що укладення договору застави від 28 травня 2021 року супроводжувалося явним введенням позивача в оману щодо природи правочину, прав і обов`язків сторін договору, договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тому цей правочин є недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем належними та беззаперечними доказами факту заподіяння моральних страждань чи втрат немайнового характеру внаслідок неправомірних дій ФОП ОСОБА_2 при укладенні договору застави від 28 травня 2021 року.

Однак, такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій сторін збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Згідно з роз`ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Встановивши факт укладення договору застави від 28 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 шляхом введення позивача в оману щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін договору, суд першої інстанції, визнавши оспорюваний правочин недійсним, не взяв до уваги положення ч. 2 ст. 230 ЦК України та безпідставно відмовив у відшкодуванні позивачу у подвійному розмірі збитків, завданих вчиненням правочину шляхом навмисного введення його в оману.

Судом першої інстанції визначено до стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 300 доларів США, що еквівалентно 8045,04 грн по курсу НБУ на дату подачі позову, що є сумою його збитків по оспорюваному договору застави від 28 травня 2021 року і становить суму грошових коштів, яку він під впливом обману фактично передав відповідачу на виконання зазначено договору.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 230 ЦК України, така ж сума належить до стягнення з відповідача на користь позивача у порядку відшкодування збитків у подвійному розмірі, завданих у зв`язку з вчиненням правочину під впливом обману щодо обставин, які мають істотне значення.

ОСОБА_1 заявляв позовні вимоги саме про стягнення збитків у подвійному розмірі та наводив відповідний розрахунок 8045,04 грн + 8045,04 грн (а.с. 5).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає такі вимоги позивача законними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, тобто шляхом достягнення ще 300 доларів США, що еквівалентно 8045,04 грн за курсом НБУ на дату подачі позову.

Колегія суддів вважає обґрунтованими і доводи апеляційної скарги про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у порядку ч. 2 ст. 230 ЦК України.

Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на тому, що діями ФОП ОСОБА_2 при укладенні договору застави від 28 травня 2021 року йому завдано моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення позивачу моральної шкоди та визначення розміру відшкодування, що підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів також враховує роз`яснення, наведені в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Моральна шкода, заподіяна позивачу, виразилися у порушенні звичного способу життя, негативних емоціях та переживаннях з приводу введення в оману щодо умов договору, що мало негативний вплив і на стан його здоров`я, як літньої людини (67 років).

Тобто, апеляційний суд приходить до висновку, що в результаті протиправних винних дій відповідача позивачу було завдано моральну шкоду.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України та роз`яснень, що викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року.

Так, суд враховує умисний характер обману з боку відповідача, тривалість та глибину душевних страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, відсутність з боку відповідача жодних дій щодо добровільного поновлення порушених внаслідок обману прав та законних інтересів позивача.

Зазначене, на переконання колегії суддів, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач. Отже, вчиненими відповідачем протиправними діями позивачу завдано моральної шкоди.

Водночас моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевних страждань. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, а тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у зв`язку з вчиненням правочину під впливом обману щодо обставин, які мають істотне значення, підлягають частковому задоволенню. Суд вважає розумним та справедливим визначити розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 у розмірі 2000 гривень, враховуючи обставини спричинення моральної шкоди, ступінь вини відповідача, характер та обсяг душевних, психічних страждань позивача.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків у подвійному розмірі та про відшкодування моральної шкоди, з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог про відшкодування збитків у подвійному розмірі та часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову на 86% (18090,08 грн (сума задоволених позовних вимог) х 100% / 21089,10 грн (ціна позову)) та апеляційної скарги на 83% (10045,04 грн (сума задоволених апеляційних вимог) х 100% / 12067,56 грн (сума апеляційних вимог)), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню780,88 грн (908 грн (судовий збір сплачений при подачі позову) х 86% / 100%) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1130,46 грн (1362 грн х 83 % / 100%) за перегляд справи апеляційним судом.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч.1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 жовтня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків у подвійному розмірі та про відшкодування моральної шкоди та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування збитків у подвійному розмірі та про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 300 доларів США, що еквівалентно 8045,04 грн, на відшкодування збитків, заподіяних вчиненням правочину під впливом обману.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням правочину під впливом обману.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 жовтня 2021 року скасувати в частині стягнення судового збору.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 780 гривень 88 копійок судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1130 гривень 46 копійок судового збору за перегляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді : В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко