Справа № 507/1404/21
Провадження № 2/507/25/2022
Номер рядка звіту 61
РІШЕННЯ
"18" січня 2022 р. Любашівський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Дармакуки Т.П.,
при секретарі судового засідання Копищик М.С.,
із участю представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Опалька О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в смт. Любашівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи: приватного нотаріуса Бобошко Наталії Євгеніївни про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , третьої особи: приватного нотаріуса Бобошко Наталії Євгеніївни про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний дід ОСОБА_4 , який до дня смерті проживав разом із її бабою ОСОБА_5 та її батьком ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 залишився в спадщину житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 .
Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2006 року визнано право власності за ОСОБА_5 на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 . Проте, крім неї спадкоємицею була ще її донька ОСОБА_7 , яка відмовилася від спадщини. На той час її батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона являється спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_6 . В 1989 році батько одружився вдруге із іншою жінкою ОСОБА_8 , з якою проживав до дня своєї смерті по АДРЕСА_1 .

Рішенням Любашівського районного суду від 18 березня 2021 року ОСОБА_3 визначено додатковий строк для прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_5 , але ОСОБА_3 не повідомила суд про її право на спадщину, адже вона як спадкоємець першої черги після смерті батька має право на частку цього будинку. ОСОБА_3 отримала свідоцтво на спадщину. Позивач вказує, що ОСОБА_3 приховала факт наявності спадкоємця першої черги, тому незаконно прийняла спадщину та стала власником майна.

В липні 2021 року вона звернулася до нотаріуса, однак її в усній формі відмовлено в оформлені спадщини, оскільки вже видано свідоцтво на спадщину ОСОБА_3 , а також вона пропустила строк для прийняття спадщини та її нотаріус рекомендував звернутися до суду. Встановлений 6-ти місячний строк вона пропустила із поважних причин, оскільки на той час вона перебувала на обліку в Любашівській ЦРЛ, як вагітна з 18 лютого 2005 року, вагітність проходила дуже важко, 03 серпня 2005 року вона народила дитину-інваліда, яка потребувала постійного догляду, а із лютого 2008 року вона прийнята на військову службу за контрактом до Любашівської в/ч, потім переведена до в/ч м.Олешки Херсонської області, де працює по теперішній час.

З огляду на вказане, позивач просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину видане від 01 липня 2021 року приватним нотаріусом Бобошко Н.Є. та визначити додатковий строк для прийняття спадщини , що відкрилася після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача адвокат Кравченко О.С. просила позовні вимоги задовольнити, з підстав викладених в позові.

Представник відповідача адвокат Опалько С.А. просив в задоволенні позову відмовити із підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема вказуючи на те, що відсутні поважні причини для визначення додаткового строку для прийняття спадщини , що відкрилася після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також вказував, що відсутні підстави для скасування свідоцтва на спадщину, оскільки спадщину після ОСОБА_5 прийняла лише донька ОСОБА_3 , а належність житлового будинку спадкодавці підтверджується рішенням суду.

Представник відповідача адвокат Опалько С.А. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, зокрема обґрунтовуючи тим, що рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2006 року визнано право власності за ОСОБА_5 на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , рішення не скасовано. Батько позивача спадщину після смерті ОСОБА_4 в установленому порядку не прийняв, отже після нього не залишилося спадкового майна у вигляді права власності на частину житлового будинку, а тому підстав для скасування свідоцтва про право на спадщину, не має. Крім того, у позивача не має поважної причини для визначення додаткового строку для прийняття спадщин.

Представник позивача адвокат Кравченко О.С. надала відповідь на відзив, в якому просила позовні вимоги задовольнити, вказуючи на ті ж самі обставини, що зазначені в позовній заяві.

Третя особа: приватний нотаріус Бобошко Н.Є. надала до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.117).
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 03 вересня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладено арешт на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с.56).

Ухвалою від 09 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в загальному порядку (а.с.59).
Ухвалою від 06 жовтня 2021 року за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Бобошко Н.Є. копію спадкової справи (а.с.69).
Ухвалою від 29 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.114).
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який до дня смерті проживав разом із дружиною ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, копією домової книга для прописки громадян, поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (а.с.16, 98-111).

Після смерті ОСОБА_4 залишився в спадщину житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18).

В судовому засіданні безспірно встановлено, що після смерті ОСОБА_6 спадкова справа нотаріусом не заведена.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2006 року визнано право власності за ОСОБА_5 на спадкове майно, що залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_4 на житловий будинок із господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с.134).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.119).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 1 липня 2021 року ОСОБА_3 успадкувала після смерті матері ОСОБА_5 житловий будинок із господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с.159).
Позивач ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.
Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкування за правом представлення врегульовано положеннями статті 1266 ЦК України, якою передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Відповідно до приписів ч. 1, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертоюстатті 1273 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Згідно з правовою позицією Верховного суду викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Із оспорюваного позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано приватним нотаріусом Бобошко Н.Є. від 1 липня 2021 року, вбачається, що ОСОБА_3 успадкувала після смерті матері ОСОБА_5 житловий будинок із господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с.159).
Із матеріалів спадкової справи № 60/2021 вбачається, що єдиною спадкоємицею, яка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини , що залишилася після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є її донька ОСОБА_3 (а.с.118).
В судовому засіданні безспірно встановлено, що позивач ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою, у встановлений ст.1268 ЦК України строк до нотаріуса не зверталася.
Отже, порушень прав позивача, у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Бобошко Н.Є. від 1 липня 2021 року, не було.

Також, позицію представника позивача про те, що до спадкового майна, яке залишилася після смерті ОСОБА_5 не входив цілий житловий будинок, адже частину будинку фактично успадкував її батько ОСОБА_6 після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вони проживали разом до дня смерті по АДРЕСА_1 , суд до уваги не приймає, виходячи із наступного.
Включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним (постанова КЦС у складі ВС від 14 листопада 2018 року у справі №2-1316/2227/11).

Судом встановлено, що спадщина на яку видано свідоцтво про право, складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_5 на підставі рішення Любашівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2006 року.
Як вбачається із рішення Любашівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2006 року, за ОСОБА_5 визнано право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_4 на житловий будинок із господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с.134).
Відповідно до ст..129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Відповідно до частин 4 та 5 статті 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Зазначене рішення Любашівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2006 року, набрало законної сили та позивач його не оскаржувала.
Отже, при розгляді цієї справи, суд враховує преюдиційні обставини, встановлені рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2006 року (справа № 2-302-06).
Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Таким чином, спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_5 складається із права власності на житловий будинок із господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .
Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Подільського нотаріального округу Одеської області Бобошко Н.Є. в спадковій справі № 60/2021 на ім`я ОСОБА_3 на майно ОСОБА_5 у вигляді житлового будинку із господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , позивачем не доведено та судом не встановлено.
Що стосується позовної вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, то суд приходить до наступного висновку.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.
Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.
Згідно правової позиції, висловленої Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України при розгляді справи № 565/1145/17 від 26.06.2019 року поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_14 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , їхні родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, свідоцтвом про одруження (а.с.10-13).
Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 знаходилася на диспансерному обліку в лікаря-гінеколога з 18 лютого 2005 року, як вагітна, ІНФОРМАЦІЯ_4 народила дитину.

Проте, строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений позивачкою без поважних причин, оскільки наведені нею обставини щодо її знаходження на обліку у лікаря-гінеколога в Любашівській лікарні та народження дитини, яка має певні проблеми із здоров`ям не підтверджують поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 у період з моменту виникнення у нього права на спадщину до 26 вересня 2005 року, які давали б підстави для надання їй додаткового строку для прийняття спадщини понад установлений законом шестимісячний строк. Позивачем не надано доказів про стаціонарне лікування її чи дитини. Крім того, позивач не зазначила відповідачем по справі дружину ОСОБА_6 , яка як було безспірно встановлено в судовому засіданні, проживала разом із ним до дня його смерті, а отже в силу ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Розподіл судових витрат між сторонами
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В задоволені позову відмовлено повністю, тому судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи: приватного нотаріуса Бобошко Наталії Євгеніївни про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення виготовлено 28.01.2022 року.

Суддя: Т.П. Дармакука