КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/559/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Бебі В. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку громад та територій України, Державного підприємства «Укркомунобслуговування», третя особа: Київська міська державна адміністрація про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, поновлення контракту та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Розова Олександра Сергійовича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року в складі судді Литвинової І. В.,

встановив:

28.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства розвитку громад та територій України, Державного підприємства «Укркомунобслуговування» ( далі - ДП «УКО»), третя особа: Київська міська державна адміністрація про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, поновлення контракту та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 05.03.2018 на підставі Контракту №3 від 05 березня 2018 року ( далі - Контракт) , укладеного з Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального обслуговування, правонаступником якого є Міністерство розвитку громад та територій України, працював на посаді директора ДП «УКО».

На підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 26.08.2020 № 367 к/ос, за підписом міністра О. Чернишова, ОСОБА_1 було звільнено з посади директора ДП «УКО» відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, з підстав передбачених пунктами 2.5, 2.7 розділу 2, підпунктом «г» пункту 5.2 та підпунктом «в» пункту 5.3 розділу 5 Контракту.

Позивач вважав своє звільнення неправомірним, здійсненим в порушення вимог чинного законодавства України та локальних нормативних актів Міністерства розвитку громад та територій України.

Зазначав, що оскаржуваний наказ не містить фактичного обґрунтування підстав звільнення та посилання на положення Контракту, які були порушені або не виконані позивачем.

Посилання Міністерства розвитку громад та територій України на те, що позивача звільнено у зв`язку з невиконанням показників фінансового плану державного підприємства, не відповідає фактичним обставинам справи.

В період з 03.09.2020 по 21.09.2020 Державною аудиторською службою України проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «УКО» за період з 01.01.2018 по 31.08.2020. Актом від 21.09.2020 №06-21/23 порушень не виявлено.

Всупереч ст.149 КЗпП України позивачу не пропонували надати письмові пояснення, що не дозволило забезпечити об`єктивність та встановити поважність причин неналежного, на думку ДП «УКО», виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків.

Звільнення позивача з посади керівника підприємства всупереч ч.2 ст.36 Закону України « Про місцеві державні адміністрації», п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 №818 відбулося без попереднього погодження з головою Київської міської державної адміністрації.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд : визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 26.08.2020 №367 к/ос про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП «УКО»; поновити з 26.08.2020 ОСОБА_1 на посаді директора ДП «УКО»; поновити дію Контракту №63 від 05 березня 2018 року з керівником підприємства, що є у державній власності, з 26.08.2020; стягнути з ДП «УКО» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 26.08.2020 по 20.04.2021 в розмірі 502 099,95 грн (3 043,03 грн х165 р.д. ); стягнути з Міністерства розвитку громад та територій України на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу в розмірі 39 962,50 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Розов О. С. просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Вважає, що судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що безпосередньо мали наслідком звільнення позивача.

Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що Контракт не містить такої підстави для його розірвання, як факт невиконання показників фінансового плану державного підприємства.

Згідно п.2.5 розділу 2 Контракту директор забезпечує виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також підтримки майнового стану підприємства.

Показники ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства, які враховуються під час укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затверджені у Додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 №203.

За порушення умов щодо невиконання показників ефективності, передбачених п.2.5 розділу 2 Контракту, згідно пп. «м» п.5.3 Контракту передбачено, що Директор може бути звільнений з посади, а цей Контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, до закінчення терміну його дії - у разі погіршення протягом одного кварталу фактичних показників ефективності використання державного майна або погіршення показників майнового стану підприємства в порівняні з показниками попереднього звітного періоду. Лише один факт невиконання показників фінансового плану за ІІ-й квартал 2020 року не може бути підставою для розірвання Контракту.

Право Органу управління майном звільняти директора достроково у випадках, встановлених законодавством або в разі порушення умов контракту, встановлених п.п. 2.4, 2.5, 2.6, 5.3 цього Контракту, не є окремою підставою для розірвання Контракту.

Крім цього, судом першої інстанції не було з`ясовано обставин, пов`язаних із розірванням Контракту та звільненням позивача з підстав, передбачених пп. «в» п.5.3 розділу 5 Контракту, а саме у разі невиконання підприємством зобов`язань перед бюджетом та Пенсійним фондом сплати податків.

Зазначив, що невиконання зобов`язань щодо сплати ДП «УКО» податків виникло:

- внаслідок обставин непереборної сили , в т.ч. через карантин, встановлений постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211, від 20.05.2020 №392, від 17.06.2020 №500, від 22.07.2020 №641 в період з 12.03.2020 по 31.08.2020;

- внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати товарів (робіт, послуг), придбаних у такого платника податків за рахунок бюджетних коштів.

Наведені обставини відповідно до п. 96.4, 96.5 ст. 96 Податкового кодексу України виключають відповідальність за виникнення у державного підприємства податкового боргу в формі розірвання трудового договору (контракту) з керівником такого підприємства.

За таких обставин суд першої інстанції помилково вважав легітимним розірвання Контракту та звільнення позивача з підстав, не передбачених Контрактом.

Крім цього, інформація про заборгованість ДП «УКО» в розмірі 102 495, 44 грн станом на 17.08.2020 стала відома суду з наданого ДП «УКО» корінця податкової вимоги ГУ ДПС у м. Києві від 18 вересня 2020 року (а.с.240 т.1).

При цьому лист Державної податкової служби України від 29.07.2020 про заборгованість зі сплати податків, на який йде посилання в доповідній записці заступника міністра від 25.08.2020, суду на його вимогу надано не було.

Матеріали справи не містять доказів неподання ДП «УКО» в установленому порядку на затвердження Органу управління майном річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства або порушення порядку здійснення витрат підприємством у разі не затвердження річного фінансового плану у встановленому порядку, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2012 року №899 ( пп. «г» п. 5.2 розділу 5 Контракту).

Судом першої інстанції не було з`ясовано ту обставину, що звільнення позивача з займаної посади відбулося без погодження головою Київської міської державної адміністрації. Зміст ухваленого судового рішення не містить інформації про вирішальний та вагомий аргумент, як відсутність погодження звільнення ОСОБА_1 до 26.08.2020.

Також судом помилково залишено поза увагою посилання позивача на порушення встановленого порядку для розірвання Контракту та звільнення позивача, врегульованого Положенням про Відділ управління державною власністю Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, що затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 04.11.2016 №295, - п. 3.1.17 Відділ відповідно до покладених на нього завдань: надає пропозиції керівнику Міністерства щодо розірвання контрактів з керівниками державних підприємств, які допустили порушення умов контрактів, призначення та звільнення (увільнення від виконання обов`язків) керівників державних підприємств. Доповідна записка заступника Міністра А. Коваленко від 25.08.2020 із пропозицією щодо розірвання Контракту та звільнення позивача видана не уповноваженою особою в порушення установленого порядку.

Крім цього, судом першої інстанції допущено порушення ст. 12, 83, 89, 118, 119, 128, 187, 263, 264, 265 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «УКО» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначив, що позивача звільнено з посади директора з підстав, передбачених Контрактом, за п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України.

За результатами аналізу фінансово-господарського стану ДП УКО» встановлено порушення п.2.5 розділу 2 Контракту, а саме: під час здійснення аналізу про виконання фінансового плану державного підприємства за 2 квартал 2020 року встановлено наступне.

У звіті в розділі І «Формування фінансових результатів» по рядку 1000 «Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)» фактичний показник склав 3 612 тис. грн., в той час як плановий показник фінансового плану за звітній період становить 5 500 тис. грн ( на 1 888 тис. грн менше, або 65,7% виконаного плану).

У звіті в розділі І «Формування фінансових результатів» по рядку 101 «Витрати на сировину та основні матеріали» фактичний показник склав 210 тис. грн., тоді як плановий показник фінансового плану за звітній період становить 195 тис. грн ( на 15 тис. тис. грн більше, або 107,7% виконаного плану).

У звіті в розділі І «Формування фінансових результатів» по рядку 1020 «Валовий прибуток (збиток) фактичний показник склав 1042 тис. грн, тоді як плановий показник фінансового плану за звітній період становить 1474 тис. грн (на 432 тис.грн менше, або 70,7% виконаного плану).

У звіті в розділі І «Формування фінансових результатів» по рядку 1086 «інші операційні витрати» фактичний показник склав 38 тис. грн, в той час як плановий показник фінансового плану за звітній період становить 12 тис. грн ( на 26 тис. грн більше, або 316,7% виконання плану).

У звіті в розділі І «Формування фінансових результатів» по рядку 1210 «Усього доходів» фактичний показник склав 3635 тис. грн, в той час як плановий показник фінансового плану за звітній період затверджений у розмірі 5 500 тис. грн ( на 1 865 тис. грн менше, або 66,1% виконання плану).

Зазначена інформація свідчить про недотримання ДП «УКО» вимог ч.2 ст.75 ГК України та незабезпечення виконання обсягу сплати поточних податків та зборів (обов`язкових платежів) до Державного та місцевих бюджетів.

Показник за 2 квартал 2020 року по рядку 2200 «Усього виплат на користь держави» розділу ІІ «Розрахунки з бюджетом» звіту становить 1466 тис. грн, у той час як плановий показник фінансового плану за звітній період становить 2302,1 тис. грн ( на 836,1 тис. грн менше, або 63,7 % виконання плану), що є порушенням п.3 Порядку.

Згідно з листом Державної податкової служби України від 29.07.2020 №7685/5/99-00-13-03-05 станом на 01.07.2020 ДП «УКО» мало податковий борг у розмірі 19,37 тис. грн. Також ГУ ДПС у м.Києві пред`явлено корінець податкової вимоги форми «Ю» від 18.09.2020 №74073-10, за якою станом на 17.08.2020 ДП «УКО» мало податковий борг у розмірі 102 495 грн 44 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства розвитку громад та територій України - Дудник Т. С. просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що за результатами аналізу фінансово-господарського стану ДП УКО» встановлено порушення п.2.5 розділу 2 Контракту, що свідчить про невиконання директором державного підприємства обов`язків, покладених на нього Контрактом.

Підпунктом «в» пункту 5.3 розділу 5 Контракту визначено, що директор державного підприємства може бути звільнений з посади, а Контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном до закінчення терміну його дії у разі невиконання державним підприємством зобов`язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання державним підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати.

Позивача звільнено з роботи за порушення умов Контракту. Доповідною запискою заступника Міністра Коваленка А. лише доведено до відома Міністра про порушення та підстави для розірвання контракту з позивачем.

Вказує, що Міністерство розвитку громад та територій України діяло в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а звільнення позивача не потребувало погодження голови Київської міської державної адміністрації.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Розов О.С. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ДП «УКО» - Лень Р. В., представники Міністерства розвитку громад та територій України - Різник В. С., Єжкун Т. В. просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи Київської міської державної адміністрації просив розглядати справу без його участі на підставі наявних матеріалів справи.

Відповідно до письмових пояснень голови В. Кличка, виконавчий орган Київської міської ради ( Київська міська державна адміністрація) листом від 31 грудня 2020 року №001-4071 проінформував Міністерство розвитку громад та територій України, що не заперечує щодо звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП «УКО» за умови дотримання чинного законодавства України про працю.

Заслухавши пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 березня 2018 року між Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та ОСОБА_1 укладено Контракт №3 з директором підприємства, що є у державній власності, на підставі якого позивача призначено на посаду директора ДП «УКО» на термін з 05.03.2018 по 04.03.2021 включно, про що видано наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.03.2018 №63 К/ОС (а.с.153 т.1).

Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 26 серпня 2020 року №367 к/ос ОСОБА_1 звільнено з посади директора ДП «УКО» згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням показників фінансового плану державного підприємства.

Підставою для видачі наказу про звільнення зазначено: пункти 2.7, 2.5 розділу 2, підпункт «г» пункту 5.2 та підпункт «в» пункту 5.3 розділу 5 Контракту, доповідна записка заступника Міністра А. Коваленко від 25 серпня 2020 року (а.с.183, 184 т.1).

Відповідно до змісту доповідної записки від 25 серпня 2020 року стосовно порушення директором ДП «УКО» ОСОБА_1 умов Контракту та підстав для його розірвання, за результатами аналізу фінансово-господарського стану ДП «УКО» встановлено порушення п.2.5 розділу 2 Контракту, що свідчить про невиконання директором державного підприємства обов`язків, покладених на нього Контрактом, а саме під час здійснення аналізу про виконання фінансового плану державного підприємства за 2 квартал 2020 року встановлено наступне:

- у звіті в розділі І «Формування фінансових результатів» по рядку 1000 «Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)» фактичний показник склав 3 612 тис. грн, в той час як плановий показник фінансового плану за звітній період становить 5 500 тис. грн ( на 1 888 тис. грн менше, або 65,7% виконаного плану);

- у звіті в розділі І «Формування фінансових результатів» по рядку 1011 «Витрати на сировину та основні матеріали» фактичний показник склав 210 тис. грн, тоді як плановий показник фінансового плану за звітній період становить 195 тис. грн ( на 15 тис. грн більше або 107,7% виконання плану);

- у звіті в розділі І «Формування фінансових результатів» по рядку 1020 «Валовий прибуток (збиток) фактичний показник склав 1042 тис. грн, тоді як плановий показник фінансового плану за звітній період становить 1474 тис. грн (на 432 тис. грн менше, або 70,7% виконаного плану);

- у звіті в розділі І «Формування фінансових результатів» по рядку 1086 «інші операційні витрати» фактичний показник склав 38 тис. грн, в той час як плановий показник фінансового плану за звітній період становить 12 тис. грн ( на 26 тис. грн більше, або 316,7% виконання плану);

- у звіті в розділі І «Формування фінансових результатів» по рядку 1210 «Усього доходів» фактичний показник склав 3635 тис. грн, в той час як плановий показник фінансового плану за звітній період затверджений у розмірі 5 500 тис. грн ( на 1865 тис. грн менше, або 66,1% виконання плану).

Зазначена інформація свідчить про недотримання ДП «УКО» вимог ч.2 ст.75 ГК України.

Водночас, під час здійснення аналізу встановлено, що державним підприємством не було забезпечено виконання обсягу сплати поточних податків та зборів (обов`язкових платежів) до Державного та місцевих бюджетів. Фактичний показник за 2 квартал 2020 року порядку 2020 «Усього виплат на користь держави» розділу ІІ «розрахунки з бюджетом» звіту становить 1466 тис. грн, у той час як плановий показник фінансового плану за звітній період становить 2302,1 тис. грн ( на 836,1 тис. грн менше або 63,7% виконання плану), що є порушенням пункту 3 Порядку.

Згідно з інформацією, викладеною у листі Державної податкової служби України від 29.07.2020 №7685/5/99-00-13-03-05, станом на 01.07.2020 державне підприємство має податковий борг у розмірі 19, 37 тис. грн (а.с. 185-188 т.1).

Згідно з листом Державної податкової служби України від 29.07.2020 №7685/5/99-00-13-03-05 станом на 01.07.2020 ДП «УКО» мало податковий борг у розмірі 19,37 тис. грн. Також ГУ ДПС у м.Києві пред`явлено корінець податкової вимоги форми «Ю» від 18.09.2020 №74073-10, за якою станом на 17.08.2020 ДП «УКО» мало податковий борг у розмірі 102 495 грн 44 коп (а.с.240 т.1).

23.12.2020 державним секретарем Баласиновичем Б.О. направлено до ВО КМР (КМДА) листа з проханням надати позицію щодо необхідності погодження звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням ним умов контракту та розірванням його Мінрегіоном в односторонньому порядку.

У відповідь на даний лист 31.12.2020 ВО КМР (КМДО) позицію щодо необхідності погодження з КМДА не вказало, проте повідомило, що не має заперечень щодо звільнення керівника.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що роботодавцем доведено належними і допустимими доказами законність підстав звільнення ОСОБА_1 та допущення ним конкретних порушень, а саме, передбаченого підпунктом «в» пункту 5.2 розділу 5 Контракту, згідно з яким припиняється дія контракту, у разі якщо підприємством не було забезпечено виконання обсягу сплати поточних податків та зборів (обов`язкових платежів) до Державного та місцевих бюджетів, а тому його звільнення є законним.

Суд зазначив, що позовні вимоги щодо поновлення на роботі, поновлення контракту та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, тому залишаються без задоволення також як безпідставні та необґрунтовані.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Згідно з пунктом 5.2 розділу 5 Контракту, контракт припиняється:

а) після закінчення терміну дії контракту;

б)за згодою сторін;

в) до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 5.3 і 5.4 цього контракту;

г) з інших підстав, передбачених чинним законодавством України та цим контрактом.

У пункті 5.3 контракту чітко визначені підстави, за наявності яких керівник підприємства може бути звільнений, а контракт з ним розірваний.

Так, відповідно до підпункту «в» пункту 5.3 контракту, за невиконання якого позивача було звільнено з посади, а цей контракт розірвано, директор може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії, у разі невиконання підприємством зобов`язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати.

З огляду на доведеність тієї обставини, що станом на 01.07.2020 ДП «УКО» мало податковий борг у розмірі 19,37 тис. грн (а.с.232, 232 т.2), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених контрактом умов, визначених сторонами для його розірвання.

Зазначення в наказі про звільнення формулювання підстав звільнення « у зв`язку з невиконанням показників фінансового плану державного підприємства» , що чітко не передбачено умовами Контракту, за наявності посилання на підпункт «в» пункту 5.3 контракту та доповідну записку, яка містила посилання на докази невиконання підприємством зобов`язань по сплаті податків, вказаний висновок суду першої інстанції не спростовує.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для дострокового припинення дії Контракту, а також вини позивача у виникненні невиконаних податкових зобов`язань перед бюджетом щодо сплати податків та зборів, є необґрунтованими.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного в постанові від 30 серпня 2018 року (справа №463/3091/15), з врахуванням особливостей контрактної форми трудового договору, наявність чи відсутність вини не є визначальним для припинення дії контракту. Визначальним у даному випадку є сам факт порушення.

Пункти 96.4 та 96.5 ст. 96 ПК України визначають, що виникнення у державного або комунального підприємства податкового боргу є підставою для розірвання трудового договору (контракту) з керівником такого підприємства.

Трудові договори (контракти), що укладаються з керівником державного або комунального підприємства, повинні містити положення про зазначену відповідальність, що є їх істотною умовою.

Норми цього пункту не поширюються на випадки виникнення податкового боргу внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) або невиконання або неналежного виконання державними органами зобов`язань щодо оплати товарів (робіт, послуг), придбаних у такого платника податків за рахунок бюджетних коштів, з надання платнику податків субсидій або дотацій, передбачених законодавством або з повернення платнику податків надміру внесених податків та зборів чи їх бюджетного відшкодування згідно з цим Кодексом та податковим законодавством України.

Позивачем не надано доказів, що податковий борг, який станом на 01.07.2020 складав 19,37 тис. грн, що ним спростовано не було, повністю виник через обставини непереборної сили або невиконання чи неналежного виконання державними органами зобов`язань щодо оплати товарів (робіт, послуг), придбаних у такого платника податків за рахунок бюджетних коштів.

Разом з тим колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що під час звільнення позивача не було дотримано встановлену процедуру та не отримано погодження голови Київської міської державної адміністрації на розірвання контракту з ОСОБА_1 .

Відповідно до частини другої статті 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» керівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, призначаються та звільняються з посад за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації, крім керівників установ, підприємств і організацій Збройних Сил та інших військових формувань України, Міністерства внутрішніх із України, Національної поліції, а також керівників навчальних закладів, що призначаються на посаду за умовами конкурсу.

Процедуру погодження звільнення з посади (крім звільнення за власним бажанням) керівників підприємств, що належать до сфери управління міністерств визначено Порядком погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 року № 818 (далі - Порядок).

Згідно п.4 Порядку пропозиція щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади погоджується: керівника підприємства, яке зареєстроване на території мм. Києва та Севастополя, - відповідно з головою Київської та Севастопольської міської держадміністрації.

Голова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голова місцевої держадміністрації під час розгляду пропозиції щодо погодження звільнення з посади керівника підприємства враховує усні чи письмові пояснення особи, що звільняється (пункт 5 Порядку).

Згідно з п. 6 Порядку повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства разом з карткою погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства не пізніше 5 днів з після її надходження надсилається керівникові центрального органу виконавчої влади, які додаються до особової справи кандидата на посаду за місцем роботи.

У разі, коли протягом 5 днів повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою місцевої держадміністрації не надіслані, пропозиція вважається погодженою.

З долученої до справи копії листа керівника апарату Київської міської державної адміністрації від 30.09.2020 №009-1203 вбачається, що станом на 30 вересня 2020 року жодних документів, що стосуються погодження звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП «УКО» до виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) не надходило ( а.с.83 т.1).

Відповідно до листа Міністерства розвитку громад та територій України №7/4/20420-20 від 23.12.2020, пропозицію щодо звільнення з посади позивача надіслано до виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) надіслано лише 23.12.2020, тобто через чотири місяці після його звільнення (а.с.96 т.2).

Звільнення позивача 26 серпня 2020 року без погодження з головою Київської міської державної адміністрації є порушенням процедури звільнення, визначеної Порядком.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 27 листопада 2019 року у справі №752/12962/16-ц.

Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Звільнення позивача з роботи відбулося у відсутність відібрання і дослідження його письмових пояснень.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного наказу про звільнення позивача незаконним.

Відповідно до статті 235 КЗпП України працівник, звільнений без законної підстави, повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Одночасно стаття 23 КЗпП України визначає, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) укладеним на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Особливою формою трудового договору є контракт, у якому умови, у тому числі щодо строку його дії, встановлюються за угодою сторін.

Закінчення строку дії контракту є підставою для припинення трудових відносин (стаття 36 КЗпП України).

Таким чином, підписуючи строковий трудовий договір, працівник надає згоду на роботу на певній посаді на визначений строк і погоджується на припинення такого договору після закінчення строку, на який його укладено.

Вирішуючи питання про поновлення працівника, який працював за строковим трудовим договором, необхідно враховувати відсутність підстав для поновлення на роботі такого працівника у разі, якщо на момент ухвалення судом рішення у справі строк трудового договору закінчився. У такому разі суд може змінити дату звільнення на пізнішу - ту, що відповідає даті закінчення трудового договору, а також формулювання підстави звільнення - на пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору).

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року в справі № 761/4523/16-ц.

Судом встановлено, що контракт №3 від 05 березня 2018 року укладений строком на три роки: з 05.03.2018 по 04.03.2021 включно.

Оскільки станом на дату ухвалення судового рішення строк дії контракту закінчився, а підстави для продовження або поновлення строку його дії сторонами не визначено, апеляційний суд дійшов висновку про те, що правові підстави для поновлення строку дії контракту, поновлення позивача на роботі за встановлених обставин відсутні.

Позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 26.08.2020 №367 К/ОС про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП «УКО», поновлення дії Контракту №3 від 05.03.2018 з керівником підприємства, що є у державній власності, з 26.08.2020; стягнення з ДП «УКО» на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 26.08.2020 по 20.04.2021 підлягають частковому задоволенню лише в частині визнання наказу про звільнення позивача незаконним.

За відсутності підстав для поновлення на роботі працівника після закінчення строку трудового договору, порушене право працівника підлягає захисту шляхом зміни дати звільнення з 26 серпня 2020 року на 04 березня 2021 року і формулювання підстави звільнення «відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України» на «у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України».

Стаття 235 КЗпП України визначає, що працівнику, звільненому без законної підстави, виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Обчислення середньої заробітної плати працівника за час вимушеного прогулу здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, які передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

У цій справі період вимушеного прогулу (з 27 серпня 2020 року до 04 березня 2021 року) складає 132 робочі дні.

Відповідно до наданих розрахункових листків, заробітна плата позивача за червень 2020 року становить 30 102,32 грн, за липень 2020 року - 19 312,20 грн (а.с. 5, 6 т.3), середньоденна заробітна плата позивача - 1 703,95 грн ( 49414,52 грн : 29 днів) (а.с.2 т.3).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з ДП «УКО» на користь позивача, складає 224 921,40 грн ( 1 703,95 грн х 132 дні) без урахування податків і зборів.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Прядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141 - 142 ЦПК України.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з правилами пунктів 1-3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем 28.09.2020 до суду першої інстанції на підтвердження розміру понесених судових витрат надано: договір про надання правової допомоги №08/07/1 від 08.07.2020 до додатком №1 «тарифи», додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №08/07/1 від 08.07.2020, квитанцію до прибуткового касового ордера №3 від 07.09.2020 на суму 7 000 грн (часткова оплата за договором надання правової допомоги №08/07/1 від08.07.2020), ордер на надання правничої (правової) допомоги (а.с.44-48 т.1).

Враховуючи фактор збільшення розміру гонорару (винагороди) за об`єм роботи адвоката, 27.01.2021 позивачем уточнено розмір вимог на правничу допомогу, яка складається із розміру витрат на правничу допомогу адвоката та розміру суми, що підлягає сплати і порядку компенсації витрат адвоката.

Позивач зазначив, що відповідно до Акту прийому-передачі від 22.01.2021 розмір витрат на правничу допомогу складає 39 800 грн.

Згідно листа відповідача Міністерства розвитку громад та територій України вих. №7/21/15965-20 від 24.09.2020, останній виставив рахунок №9 від 22.09.2020, а адвокат Розов О. С. оплатив його в інтересах позивача (копія квитанції 35334 від 25.09.2020_ в розмірі 162,50 грн.

Відповідно розмір витрат на правничу допомогу складає 39 962,50 грн (39 800 грн +162,50 грн).

До вказаної заяви позивачем надано копію Акту від 22.01.2021, копії рахунку №9 від 22.09.2020 та квитанції №35334 від 25.09.2020 (а.с. 103, 105 т.2).

При цьому відповідачі не зверталися до судів першої та апеляційної інстанцій з клопотанням про зменшення заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу, не спростували їх розмір та не доводили неспівмірність цих витрат критеріям, встановленим у частині четвертої статті 137 ЦПК України, що унеможливлює вирішення судом з власної ініціативи питання про зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу сторін без відповідних дій з боку таких сторін.

За таких обставин, позивачем доведено належними та допустимими доказами судові витрати, понесені позивачем на правничу допомогу у розмірі 39 962,50 грн.

З огляду на викладене, на користь ОСОБА_1 , пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу - з Міністерства розвитку громад та територій України в розмірі 10 112,50 грн (39 800 грн х 50% :2 +162,50 грн), а з ДП "УКО" - 9 950 грн (39 800 грн х 50% ;2).

Відповідно до частини шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з Міністерства розвитку громад та територій України в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 102 грн (840,80 грн +1261,20 грн).

З ДП «УКО» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 5 623,02 грн (2 249,21 грн +3 373,81 грн).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Розова Олександра Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 26.08.2020 №367 к/ос про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Державного підприємства «Укркомунобслуговування».

Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади директора Державного підприємства «Укркомунобслуговування» з 26 серпня 2020 року на 04 березня 2021 року і формулювання підстави звільнення «відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України» на «у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України».

Стягнути з Державного підприємства «Укркомунобслуговування» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 серпня 2020 року до 04 березня 2021 року у розмірі 224 921,40 грн. Вказана сума зазначена без урахуванням податків та обов`язкових платежів.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Міністерства розвитку громад та територій України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 112,50 грн.

Стягнути з Міністерства розвитку громад та територій України судовий збір в дохід держави в сумі 2 102 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Укркомунобслуговування» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9950 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Укркомунобслуговування» судовий збір в дохід держави в сумі 5 623,02 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 січня 2022 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк