Номер провадження: 22-ц/813/4222/22
Номер справи місцевого суду: 522/7010/21
Головуючий у першій інстанції Павлик І. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення неповнолітньою дитиною 3-х років, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення неповнолітньою дитиною 3-х років.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову (19 квітня 2021 року) та до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 від усіх видів доходу щомісячно починаючи з дня подачі позову (19 квітня 2021 року) та до досягнення дитиною трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Не погоджуючись із рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення неповнолітньою дитиною 3-річного віку без конкретизації в апеляційній скарзі розміру аліментів, але з урахуванням позиції відповідача, яка ним висловлена під час розгляду справи, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав оцінки тій обставині, що відповідач проживає разом з матір`ю, яка хворіє на тяжке захворювання у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний приймати участь у витратах на лікування матері. Крім того, відповідач в якості доведення потреби в аліментних платежах надала докази про оплату вартості пального для автомобіля, який вона експлуатує, а також фотокартки нового порожнього холодильника, який навіть не підключений до мережі, що на думку апелянта не підтверджує потребу в аліментах для утримання дружини. Апелянт вважає, що суд неповно встановив та дослідив обставини у справі та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що стало підставою його звернення з апеляційною скаргою до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2021 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Відповідно до ч.1-2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

За положеннями ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Виходячи зі змісту поданого під час розгляду справи в районному суді відзиву на позовну заяву, апелянт визнає позов стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі, який заявлений у позові - 1/4 частину від усіх видів доходу щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не згодний з позовом в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.06.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданим Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 386.

Від спільного подружнього життя у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2 , видане Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 92, який станом на дату звернення до суду проживає разом з матір`ю та перебуває на її утримані, що не оспорюється відповідачем.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано до суду докази щодо стану здоров`я її та їх сина, а саме: історію хвороби № 92735 ОСОБА_3 , показання для оперативного лікування ОСОБА_3 , протокол ехокардіографії ОСОБА_3 від 26.05.2021, цитоморфологічне дослідження ОСОБА_2 від 13.05.2021, результат бактеріологічного дослідження від 13.05.2021 № 25, протокол ультразвукового дослідження малого тазу ОСОБА_2 , чек від 25.05.2021 № 14964, рахунок від 22.05.2021 лабараторних досліджень Баранчука Д.В., чек від 25.05.2021 № 14965, рахунок від 22.05.2021 лабараторних досліджень ОСОБА_2 , кардіограма ОСОБА_1 , чеки та квитанції з аптек, автомобільної заправки та продуктового магазину, довідки про стан здоров`я ОСОБА_2 , акт обстеження від 09.0.2021 будинку де проживає позивач разом з дитиною, фотофіксація та чек від 07.07.2021 № 18347 про купівлю коляски.

Згідно наданої відповідачем довідки про доходи від 27.05.2021 він працює у Головному управлінні Національної поліції в Одеській області та займає посаду інженера відділення ЛМТЗ БПОП, загальна сума доходу за період січень травень 2021 року становить 77 014,24 грн (січень 15 028,25 грн, лютий 15 028,25 грн, березень 18 074,03 грн, квітень 15 028,25 грн, травень 15 028,26 грн).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків в ДПС України про суми виплачених доходів за період з 01.04.2020 по 31.03.2021 відповідач у 2 кварталі 2020 року отримав дохід у сумі 43 812,68 грн, у 3 кварталі 2020 року 75 755,35 грн, у 4 кварталі 2020 року 72 638,92 грн, у 1 кварталі 2021 року 48 130,53 грн., що у 2021 році становить в середньому близько 16 000 грн на місяць.

Суд першої інстанції врахував твердження відповідача, що той допомагає своїм батькам, з якими разом проживає та те, що його мати є онкохворою та має ІІ групу інвалідності.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків в ДПС України про суми виплачених доходів за період з 01.04.2020 по 31.03.2021 ОСОБА_4 (мати відповідача) у 2 кварталі 2020 року отримала дохід у сумі 33 570,70 грн, у 3 кварталі 2020 року 887,36 грн, у 4 кварталі 2020 року 1 500,00 грн (профспілка освітяни Одеси) та 39 325,13 грн, у 1 кварталі 2021 року 25 924,17 грн.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків в ДПС України про суми виплачених доходів за період з 01.04.2020 по 31.03.2021 ОСОБА_5 (батько відповідача) у 2 кварталі 2020 року отримав дохід у сумі 51 027,55 грн, у 3 кварталі 2020 року 58 825,28 грн, у 4 кварталі 2020 року 48 483,70 грн 511,34 грн (додаткове благо), у 1 кварталі 2021 року 51 582,89 грн, 2 454,41 грн (додаткове благо).

Таким чином судом обґрунтовано зазначено, що середній щомісячний дохід матері відповідача у 2021 році становить приблизно 8 600 грн, а його батька приблизно 17 000 грн.

За таких обставин, визначений судом розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття та на утримання дружини до досягнення неповнолітньою дитиною 3-річного віку аліменти 1/4 та 1/6 частину відповідно, що разом становить 1/3 частину від доходу відповідача, є обґрунтованим, та ніяк не позбавляє апелянта на нормальне існування, оскільки вказана сума не перевищує навіть 33% від доходу відповідача в місяць.

Доказів про конкретні суми участі відповідача у витратах на лікування матері, останнім до відзиву на позовну заяву в суді першої інстанції не надано. Не додано таких доказів і до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що визначений судом розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини до її повноліття у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу та дружини 1/6 частину до досягнення дитиною 3 річного віку, що разом становить 1/3 частину є зависоким, є безпідставними, оскільки виходячи із принципу змагальності та диспозитивності, відповідач відповідних належних і достатніх доказів на спростування такого висновку суду, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, не надав.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача, що при відкритті провадження у справі суд у резолютивній частині ухвали надав строк для подачі відзиву лише відповідачу і не надав строк для подання відповідді на відзив позивачу, висновок районного суду щодо визначення розміру аліментів не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б дійсно ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, внаслідок чого не можуть бути достатньою обставиною для скасування або зміни рішення суду.

Верховний Суд у своїй постанові по справі № 755/14148/18 від 25 вересня 2019 року зазначив, що суди при ухваленні своїх рішень про стягнення аліментів, насамперед, мають керуватися інтересами дітей, які мають право на гідний рівень матеріального забезпечення.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

При цьому суд першої інстанції розяснює сторонам положення ст.192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду лише в порядку підпункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25.01.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

О.В. Князюк