Головуючий у І інстанції Катющенко В.П.
Провадження № 22-ц/824/2293/2022 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з даним позовом, в якому просив стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на свою користь страхове відшкодування у розмірі 62 569,78 грн., пеню у розмірі 2 502,76 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 3 000,00 грн., а всього 68 072,54 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12.10.2019 року приблизно о 18 годині 30 хвилин по пр-ту Лобановського, 152-А, у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Део», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який належить позивачу.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.10.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

В результаті ДТП автомобіль позивача зазнав значних механічних пошкоджень та став непридатним для подальшої експлуатації. Позивачу було завдано матеріальну шкоду. Згідно зі Звітом № 002-GO від 23.10.2019 року про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, вартість матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на відновлювальні роботи по автомобілю позивача, складає 62 569,78 грн.

На момент ДТП у ОСОБА_2 був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Майнові інтереси позивача, пов`язані з користуванням, володінням та розпорядженням автомобілем були застраховані у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСАГО), поліс № АО/0491038.

04.12.2019 року представник позивача звернувся до відповідача із повідомленням про ДТП, що сталася 12.10.2019 року та надав необхідні документи та відомості щодо обставин ДТП, учасників ДТП та місцезнаходження автомобіля позивача.

Оскільки після повідомлення про ДТП відповідач протягом 10 днів не направив свого представника для визначення розміру збитків, завданих позивачу внаслідок ДТП, 26.12.2019 року представник позивача подав до відповідача заяву про відшкодування майнової шкоди на підставі Звіту № 002-GO від 23.10.2019 року, виконаного на замовлення позивача.

Разом з тим, відповідач відмовився виплатити позивачу страхове відшкодування. У лютому 2020 року представником позивача отримано лист відповідача про відмову у здійсненні страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37, ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки ОСОБА_1 не надав можливості представнику МТСБУ зафіксувати отримані в результаті ДТП 12.10.2019 року пошкодження. При цьому, у вказаному листі відповідач фактично підтвердив, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП, ним не було направлено свого представника для визначення розміру збитків, як це передбачено п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону. Ані позивач, ані його представник не отримували від відповідача жодного повідомлення про надання останньому автомобіля для огляду.

Оскільки відповідач незаконно відмовив у виплаті страхового відшкодування, позивач і просив суд стягнути із нього на свою користь страхове відшкодування у розмірі 62 569,78 грн. на відновлювальний ремонт автомобіля з урахуванням зносу, понесені витрати на проведення експертизи (дослідження) у розмірі 3 000,00 грн. на підставі п. 34.2 та п. 34.3 ст.34 Закону та пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, починаючи з 01.04.2020 року по 30.06.2020 року, у розмірі 2 502,76 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 62 569,78 грн., витрати зі складання Звіту № 002-GO від 23.10.2019 року у розмірі 3 000,00 грн., пеню у розмірі 2 502,76 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн., а всього 68 913 грн. 34 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» із повідомленням про ДТП, яка сталася 12.10.2019 року, до МТСБУ звернувся лише 04.12.2019 року, тобто після спливу передбаченого законом терміну - не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, звіт, на підставі якого ОСОБА_1 визначив розмір страхового відшкодування, складений до моменту звернення потерпілої особи до МТСБУ, внаслідок чого МТСБУ було позбавлено можливості визначити розмір шкоди у передбачений законом спосіб та відмовило у зв`язку із цим у виплаті страхового відшкодування. Також відповідач у скарзі посилався на те, що згідно звіту, складеного на замовлення позивача, транспортний засіб «Рено», д.н.з. НОМЕР_2 , є повністю знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту - 135 121,63 грн. перевищує ринкову вартість транспортного засобу на момент настання страхового випадку - 120 229,72 грн. В такому випадку власнику знищеного транспортного засобу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, в предмет доказування по даному спору, що виник між позивачем та відповідачем, входить визначення розміру регламентної виплати у порядку, передбаченому ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чого не було зроблено позивачем, а суд першої інстанції невірно застосував дану норму, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Тулович О.В. проти задоволення скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (68 072 грн. 54 коп.), апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.10.2019 року по справі № 752/21944/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с.7).

Вказаною постановою встановлено, що 12.10.2019 року о 18 год. 30 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Део», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Києві по пр-ту Лобановського 152-А, перед зміною напрямку руху, поворотом ліворуч не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, не надав перевагу в русі зустрічному транспортному засобу, що призвело до зіткнення з автомобілем «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті чого відбулось пошкодження транспортних засобів, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п. 10.4 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Власником пошкодженого транспортного засобу «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_1 (а.с.8). Даний автомобіль на момент ДТП, 12.10.2019 року, був застрахований за Полісом № АО/0491038 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (а.с.9-10).

Транспортний засіб «Део», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , на момент ДТП не був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що сторонами не заперечувалося.

19.10.2019 року ОСОБА_1 уклав з ФОП ОСОБА_4 . Договір № 002-GO, за яким замовив проведення оцінки транспортного засобу для визначення матеріальних збитків Замовника на дату ДТП (а.с.30).

Відповідно до п. 3.1 Договору Замовник виплачує Виконавцю вартість робіт у розмірі 3 000,00 грн., які були сплачені позивачем згідно квитанції № 002-GO від 19.10.2019 року (а.с.32).

В подальшому, 23.10.2019 року сторонами Договору було підписано Акт виконаних робіт за Договором від 19.10.2019 року № 002-GO (а.с.31).

04.12.2019 року ОСОБА_5 , як представник ОСОБА_3 , звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а в подальшому, 26.12.2019 року представник позивача подав до відповідача заяву про відшкодування майнової шкоди на підставі Звіту № 002-GO від 23.10.2019 року, складеного на замовлення позивача.

Відповідач МТСБУ відмовився виплатити позивачу страхове відшкодування на підставі п.п. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37, ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з тих підстав, що ОСОБА_1 не надав можливості представнику МТСБУ зафіксувати отримані в результаті ДТП 12.10.2019 року пошкодження.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з вимогами ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Статтею 6 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За нормою п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пп. 39.1, 39.2.1 п. 39,2 ст. 39 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, основним завданням якого є, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Згідно з пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Положеннями ст. 33 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року визначено дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

За нормою п. 33.3 ст. 33 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Відповідно до приписів ст. 34 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року передбачено дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Із повідомлення представника позивача ОСОБА_5 про дорожньо-транспортну пригоду, складеного 04.12.2019 року на ім`я МТСБУ (а.с.11), убачається, що заявник повідомив останньому інформацію про власника транспортного засобу «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , його місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та номер телефону: НОМЕР_3 , а також про місцезнаходження транспортного засобу у м. Камінь-Каширський, Волинської обл., що свідчить про дотримання вимог ст. 33 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року. Такі дії представника потерпілого давали відповідачу об`єктивну можливість, відповідно до вимог ст. 34 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до Акту б/н огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 24.12.2019 року, що складений ОСОБА_6 , потерпілий був викликаний телеграмою для надання пошкодженого автомобіля для огляду через відсутність контактного телефону потерпілого. Дата огляду була визначена 24.12.2019 року об 11:00. Потерпілий автомобіль для огляду не надав. ПІБ власника ТЗ: ОСОБА_3 Адреса власника ТЗ: АДРЕСА_2 (а.с.114).

З викладеного вбачається, що дані про власника транспортного засобу «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також його адресу, що зазначені в Акті б/н огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 24.12.2019 року, не збігаються з даними, що були надані його представником ОСОБА_5 у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 04.12.2019 року.

Окрім того, додана відповідачем Специфікація замовлення № 92385 Електронне повідомлення № 000447, що містить інформацію відносно одержувача ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 щодо надання ним транспортного засобу для огляду 24.12.2019 року не містить ані дати направлення такого електронного повідомлення, ані підтвердження щодо його направлення/вручення одержувачу (а.с.115).

Посилання відповідача на телефонні дзвінки на телефон позивача, що були здійснені з метою надання ним транспортного засобу на огляд, слід зазначити, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження даних обставин.

26.12.2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав до МТСБУ заяву, у якій відповідно до ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 12.10.2019 року, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 , що надається (а.с.13).

До заяви був доданий оригінал Звіту № 002-GO від 23.10.2019 року про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , що складений оцінювачем ОСОБА_7 ФОП ОСОБА_4 (а.с.45-106).

Відповідно до Звіту ринкова вартість КТЗ розрахована на дату оцінки становить 120 229,72 грн., вартість відновлювального ремонту становить 135 121,63 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 62 569,78 грн.

Листом від 31.01.2020 року № 3.1-02/3234 МТСБУ за результатом розгляду звернення щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12.10.2019 року, за участю транспортного засобу «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_2 , повідомило позивача про відсутність підстав для відшкодування заподіяної йому шкоди, з підстав невиконання ним п. 33.3 ст. 33, п. 34.2 ст. 34, пп. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV.

За приписами п. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Таким чином, МТСБУ може відмовити у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) у разі невиконання потерпілою особою своїх обов`язків, але за умови, що невиконання особою обов`язків, передбачених Законом, призвело до неможливості встановлення факту дорожньо-транспортної пригоди, причин та обставин її настання або розміру заподіяної шкоди.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання встановлені постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.10.2019 року по справі № 752/21944/19, а розмір заподіяної ОСОБА_1 , як власнику транспортного засобу «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_2 , шкоди встановлений у Звіті № 002-GO від 23.10.2019 року про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ.

За викладених обставин, обґрунтованим є висновок суду про те, що у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV від 01.07.2004 року, потерпілий ОСОБА_1 , повідомив МТСБУ про ДТП, що сталася, та надав всі необхідні відомості про її учасників і транспортні засоби, їх місцезнаходження, а також свої контактні дані, а відповідач у порушення п. 34.2 ст. 34 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду не направив свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, оскільки доказів виконання МТСБУ своїх обов`язків у цій частині матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що МТСБУ безпідставно відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування у розмірі 62 569,78 грн. на підставі п. 37.1.3 ст. 37 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року, оскільки потерпілим було виконано всі покладені на нього Законом обов`язки, і ці дії позивача не призвели до неможливості МТСБУ встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Оскільки судом встановлено виконання позивачем приписів Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року щодо покладених на нього обов`язків як потерпілого при ДТП, та невиконання МТСБУ приписів п. 34.2 ст. 34 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року, а також безпідставну відмову позивачу у здійсненні страхового відшкодування на підставі пп. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року, посилання відповідача на передчасність складання Звіту № 002-GO від 23.10.2019 року про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, судом обгрунтовано не взяті до уваги, оскільки ці посилання не спростовують допущених відповідачем порушень.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами підтверджено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 62 569,78 грн. та витрат зі складання звіту у розмірі 3 000 грн., факт понесення яких ОСОБА_1 підтверджується письмовими доказами, наявними у справі.

Погоджується колегія суддів і з рішенням суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 2 502,76 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

У даному випадку завдання потерпілому, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої не застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає МТСБУ.

За приписами п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року).

Оскільки представник позивача звернувся до відповідача 26.12.2019 року з заявою про виплату страхового відшкодування, у чому відповідачем позивачу було неправомірно відмовлено, судом обґрунтовано стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 пеню за період з 01.04.2020 року по 30.06.2020 року з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом цього періоду, що складає 2 502,76 грн. відповідно до розрахунку позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_1 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подав з порушенням строку, визначеного ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не спростовують обгрунтованості висновків суду, оскільки дана обставина може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише за умови, що факт несвоєчасного звернення з повідомленням унеможливив встановлення страховиком факту дорожньо-транспортної пригоди, причин та обставин її настання або розміру заподіяної шкоди.

Відхиляються колегією і доводи скарги про те, що звіт про оцінку майнової шкоди складений з порушенням встановленого порядку, оскільки його було складено ще до звернення позивача із заявою до відповідача. Зокрема, та обставина, що звіт був складений до подачі позивачем відповідачу повідомлення про ДТП, не спростовує змісту звіту в частині визначення розміру майнової шкоди та не скасовує право позивача на отримання страхового відшкодування, гарантоване йому спеціальним законодавством про страхування та нормами Цивільного кодексу України, зважаючи на факт виконання ним, як потерпілою стороною, обов`язків, покладених на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводи скарги відповідача про те, що згідно Звіту № 002-GO від 23.10.2019 року про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, транспортний засіб, належний позивачу, є повністю знищеним, тому судом при визначенні розміру страхового відшкодування порушено вимоги ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», апеляційним судом відхиляються, оскільки позивач у позові просив про стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу у розмірі 62 569,78 грн., що не перевищує вартості КТЗ на дату оцінки - 120 229,72 грн. та відповідає нормі ст. 29 даного Закону. Крім того, даний Звіт, з яким у апеляційній скарзі категорично не погоджується відповідач, ним під час судового розгляду справи спростований не був, тому не приймати його до уваги в якості доказу у суду першої інстанції підстав не було.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства, власного тлумачення характеру спірних правовідносин та переоцінки доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: