УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року

м. Київ

справа № 753/23146/17

провадження № 61-21509ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року в складі колегії суддів Болотова Є. В., Кулікової С. В., Музичко С. Г. у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа - Головне територіальне управління юстиції в Чернігівській області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа - Головне територіальне управління юстиції в Чернігівській області, у якому просила визнати за нею право власності на ј частку житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті рідного брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ј частку житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті рідного брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29 вересня 2021 року особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року. Зазначив, що оскаржуване рішення суду стосується його прав та законних інтересів, оскільки він є власником Ѕ частини спірного житлового будинку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що договір купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 від 30 жовтня 2009 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано рішенням суду недійсним, що тягне за собою недійсність наступних правочинів. Дійшов висновку, що питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 оскаржуваним судовим рішенням не вирішувалось, відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України апеляційне провадження підлягає закриттю.

У грудні 2021 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду,справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстцанії, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна, суд першої інстанції мав залучити його у справі третьою особою, оскарженим рішенням суду першої інстанції порушені його права та інтереси. ОСОБА_1 позбавлений можливості звернутися до суду із зустрічним позовом та оскаржити рішення суду, оскільки не є учасником справи.

У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких підстав.

Суди встановили, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 квітня 2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 від 30 жовтня 2009 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_6 право власності на ј частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Визначено, що частка померлого ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1 становить ј його частину.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 квітня 2014 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції.

При цьому, якщо обставини вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі в справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Встановивши, що заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року не вирішувалось питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про закриття апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року в складі колегії суддів Болотова Є. В., Кулікової С. В., Музичко С. Г. у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа - Головне територіальне управління юстиції в Чернігівській області про визнання права власності на спадкове майно.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар