Справа №333/5935/21
Провадження №2/333/751/22
РІШЕННЯ

Іменем України

19 січня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючої судді Варнавської Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду з цим позовом, до досягнення дітей повноліття.

Вимоги позову обґрунтовує тим, що 11 грудня 1999 року між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 , був укладений шлюб.

Шлюб між сторонами не розірвано. Від спільного шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідач матеріально позивачу та дітям зовсім не допомагає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати синів, допомагають її батьки.

На підручники для школи, канцелярію та для особистих їхніх потреб витрачається не менше 3000 гривень на місяць. Також на продукти харчування та на сплату комунальних платежів на місяць витрачається не менше 4000 грн. на місяць.

На даний час, сторони проживають окремо, позивач разом із дітьми проживає у орендованій квартирі.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання спільних дітей.

ОСОБА_3 зазначає, що утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, зокрема ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання синів.

ОСОБА_2 має постійне місце роботи, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку, отже має змогу забезпечувати дітей.

Ухвалою від 30.08.2021 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

15.11.2021 року на адресу суду відповідачем надано відзив на позовну заяву відповідно до якого, відповідач ОСОБА_2 , просить суд відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись на те, що позивач жодним чином не обгрунтувала свої позовні вимоги належними та допустимими доказами у справі. Разом з позовною заявою жодного фактичного доказу, а саме: фіскальні чеки, платіжні поручення, меморіальні ордери, в якості підтвердження понесених витрат Позивача суду не надано.

Позивачем додано по позовної заяви копію договору оренди житлового приміщення (однокімнатної квартири), в якій мешкає зараз Позивач. Втім, у зазначеному договорі немає інформації про мешкання дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за вказаною Позивачем адресою. Окрім того, до позовної заяви не було додано жодної довідки про місце реєстрації дітей, як підтвердження їх проживання за зазначеною адресою чи іншою адресою разом з Позивачем.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мешкають (проводять декілька днів на тиждень) разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . У зазначеній орендованій трикімнатній квартирі Відповідача у кожного з дітей є своя окрема кімната для їхнього особистого мешкання та проводження часу, у якій є все необхідне для дитини. Окрім того, вони багато часу проводять з їх бабусею та мешкають разом з нею на постійній основі за третьою адресою. Тому, твердження Позивача, що вона має право на утримання аліментів, та що діти мешкають разом з нею на постійній основі не є правдивими.

Відповідач є власником земельної ділянки, яка знаходиться на території Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області площею 0,00410 га. На зазначеній земельній ділянці розташований житловий будинок АДРЕСА_2 ) загальною площею 65.1 кв.м., житловою площею - 22,2 кв.м. ОСОБА_2 , за письмовою згодою Позивача, подарував 2/3 в рівних частинах від зазначеної земельної ділянки та житлового будинку своїм дітям: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 разом з дітьми мешкає окрім квартири, яку орендує, також і в їх спільному приватному будинку, власниками якого вони є в рівних частинах. Тобто, у Позивача відсутнє право подання до Комунарського районного суду м.Запоріжжя позовної заяви про стягнення аліментів з Відповідача, у зв`язку з тим, що діти мешкають та проводять багато часу з Відповідачем.

ОСОБА_2 зазначає, що сплачує грошові кошти на утримання та поліпшення приватної спільної власності дітей (приватного будинку), а також оплачує комунальні послуги як будинку, так і гуртожитка, в якому діти прописані разом з Відповідачем. Крім того підтримує своїх дітей та їх приватну власність в належному стані, що в свою чергу цілковито підтверджує, що вони перебувають на його утриманні. Окрім того, Відповідач кожного місяця перераховує грошові кошти на карткові рахунки дітей без допомоги інших осіб та купує їм подарунки, необхідний одяг, оплачує навчання, їжу та все необхідне для їх розвитку та становлення як особистостей. Також, оздоровлював дітей на березі Азовського моря за свої кошти.

Відповідач зазначає, що багато часу проводить зі своїми синами та постійно з ними подорожує, як в місті Запоріжжі так і за межами міста та області, а також займається їх вихованням.

02.12.2021 року позивачем ОСОБА_3 надано відповідь на відзив відповідно до якого зазначено, що діти проживають постійно разом із нею за раніше зазначеною нею адресою, про що свідчить Акт про фактичне проживання від 25.11.2021 року. А договір оренди квартири не вимагає зазначення в ньому усіх осіб які там проживають.

ОСОБА_3 не заперечує проти твердження Відповідача проте, що діти декілька днів на тиждень бачаться з батьком, ночують в нього і вона ніколи не заперечувала проти цього, бо дітям потрібен батько. Але спілкування батька з дітьми не дає підстав вважати, що вони перебувають на його повному утриманні.

Усі надані Відповідачем квитанції за оплату опалення та інших комунальних послуг за орендовану ним квартиру та поліпшення стану садового будинку який належить так само і йому, жодним чином не стосуються сплати аліментів на дітей. А квитанції про сплату комунальних послуг за гуртожиток за адресою АДРЕСА_3 зовсім недоречні, оскільки ця квартира, яка належала також дітям, була продана ще 05 березня 2021 року, і за умовою Органу опіки та піклування по Комунарському району, що в дітей також буде частка в нерухомому майні, у зв`язку з чим Відповідач і подарував частину земельної ділянки та садового будинку дітям.

Діти потребують покращення матеріального становища.

Відповідач здорова людина, має постійне місце роботи, працює та отримує заробітну плату, окрім того не позбавлений можливості підробітку. Іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей не має, батьків чи інших осіб також немає.

Посилання відповідача на те, що визначений розмір аліментів не обґрунтований, абсолютно безпідставні, оскільки законодавством України закріплено виключно гарантований державою рівень мінімального матеріального забезпечення громадянина України, у тому числі дитини до досягнення нею певного віку, тому вважає, що зазначений розмір аліментів є достатнім та таким, що в повній мірі відповідає інтересам, потребам дітей, спрямований на забезпечення їх гармонійного розвитку.

07.12.2021 року ухвалою суду заяву відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи у загальному провадженні залишено без задоволення.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явилась, її інтереси представляв адвокат Білоусов М.Є. надав пояснення аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив, просив суд задовольнити вимоги та суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти позову, зазначив що він регулярно надає допомогу своїм дітям. Діти інколи із ним бачаться, залишаються у нього. Також зазначив, що він працює, отримує близько 10 тис. грн.. Позивач ОСОБА_3 також працює, її приблизний заробіток 10 тис. грн. Із дружиною відповідач не спілкується десь пів року. Зазначає, що між ними будь-яких домовленостей щодо сплати аліментів не було.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.12.1999 року, актовий запис № 10 (а.с. 9).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 7,8).

Батько дитини - ОСОБА_2 проживає окремо від родини, що підтверджено позивачем та не заперечувалось відповідача ОСОБА_2 .

Сімейне життя із відповідачем ОСОБА_2 позивач припинила з травня 2021 року.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Заперечуючи проти позову, відповідача ОСОБА_2 посилався на те, що він забезпечує дітей усім необхідним, оздоровлює їх, купує одяг, оплачує навчання. Позивачем не надано жодного доказу про витрати кожного місяця на дітей.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 разом із дітьми - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується Актом про фактичне проживання від 25.11.2021 року.

Щодо посилання відповідача ОСОБА_2 про відсутність підстав для стягнення аліментів на дітей, оскільки останній їх забезпечує всім необхідним, суд зазначає наступне.

Надання дітям матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом і обов`язком батька та не звільняє його від обов'язку утримувати дитину (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19 (провадження № 61-929св20).

Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/04, § 54).

За таких обставин, встановивши, що діти проживають разом із матір`ю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на їх утримання.

Пунктом 3 частини 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою. Отримує заробіток близько 10000 грн.

Інших дітей на утриманні ОСОБА_2 не має.

Таким чином з урахуванням наданих відомостей щодо доходу відповідача, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей.

При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи відповідно до ст. 182 СК України, матеріальне становище платника аліментів та позивача, вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця.

Аліменти - це кошти для утримання, які закон зобов`язує платити одного з батьків неповнолітньої дитини. Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України в діючій редакції, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Таким чином з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 908 грн.

Керуючись ст.ст. 12-18,76, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ПозовОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 , працює в ПАТ «Мотор Січ»), аліменти на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 27 серпня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно.

Рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному обов`язковому виконанню.

Стягнути зі ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 908 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Л.О.Варнавська