Справа № 323/316/21
Провадження № 6/323/14/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2022 р. м.Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

розглянувши заяву подання старшого державного виконавця Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Синчило Ольги Вікторівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

21.01.2022 до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшло вказане подання, в якому порушується питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є керівником юридичної особи боржника Фермерського господарства «Лісник-М», у зведеному виконавчому провадженні № 65783290 з примусового виконання Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.07.2021 у справі № 323/316/21, а також низки судових рішень господарського суду Запорізької області.

Подання обґрунтовується тим, що сукупний розмір заборгованості боржника у вказаному виконавчому провадженні 3087148,71 грн. Вжитими державним виконавцем заходами було встановлено, що на відкритих боржником рахунках в банківських установах грошові кошти відсутні, нерухомого майна або транспортних засобів за боржником не зареєстровано, а єдиний об`єкт сільськогосподарської техніки комбайн зернозбиральний FEND 6335 C, номерний знак НОМЕР_1 , З 17.06.2021 перебуває у розшуку. Однак ОСОБА_1 , як керівник ФГ «Лісник-М», ухиляється від виконання відповідних судових рішень, внаслідок чого вони залишаються невиконаними.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець для розгляду подання не з`явився, подавши заяву про проведення розгляду без його участі.

Фіксування судового процесу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для його задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З наведеного випливає, що такий захід може бути застосований за наявності двох умов:

1)факт ухилення боржника від виконання рішення суду;

2)у разі невжиття такого заходу виконання рішення суду може бути значно утрудненим або неможливим.

Ухилення від виконання судового рішення за своїм характером є умисним діянням, яке полягає у свідомому вжитті дій, спрямованих на невиконання судового рішення за наявності об`єктивної можливості виконати його.

Матеріалами подання підтверджується, що ОСОБА_1 , як керівник ФГ «Лісник-М», ухиляється від забезпечення виконання судових рішень про стягнення з цього підприємства грошових коштів, що полягає в тому, що він відсутній за місцем реєстрації підприємства, не забезпечує отримання поштової кореспонденції за юридичною адресою підприємства, не з`являється за викликом суду, не вживає заходів щодо виконання судових рішень, достовірно знаючи про їх наявність.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України N 16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов`язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року, "Піалопулос та інші проти Греції" від 15 березня 2001 року та "Іммобільяре Саффі проти Італії".

Так, у пункті 40 рішення в справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) зазначається, що "…право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін".

Крім того, 15 жовтня 2009 року ЄСПЛ було постановлене "пілотне" рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine).

У цьому рішенні Суд зазначив, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України.

Справа, яка розглядається, свідчить про те, що питання тривалого невиконання остаточних рішень та відсутності ефективних засобів юридичного захисту в правовій системі України залишаються невирішеними попри той факт, що існують відповідні рішення Суду з чіткими закликами до Уряду вжити необхідних заходів для вирішення таких питань.

З урахуванням такої позиції Єваропейського суду суд зважає при цьому також на те, що відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не може бути встановлено жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Суд вважає, що норми Конституції України та гарантії, встановлені нею, а також міжнародними законодавчими актами, в даному випадку не можуть свідчити про порушення прав керівника боржника, як фізичної особи на свободу пересування, оскільки як він, так і стягувані за зведеним виконавчим провадженням, є рівними перед законом і мають рівні права, гарантовані Конституцією України та іншими нормативними актами, на захист своїх прав та інтересів державою.

Враховуючи приведені державним виконавцем у судовому засіданні обставини, поведінку керівника боржника при проведенні виконавчих дій, відсутність з його боку будь-яких конструктивних заходів, які могли б розцінюватися як бажання виконати рішення суду, суд приходить до висновку про обґрунтованість подання та його задоволення.

Суд також зауважує, що на відміну від аналогічного подання, яке надходило і було розглянуте судом у листопаді 2021 року, матеріалами подання, що розглядається, підтверджується факт вжиття державним виконавцем заходів щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про відкриття виконавчих проваджень та викликів до виконавця.

Крім того, матеріалами подання підтверджується, що за фактом ухилення ФГ «Лісник-М» від виконання низки судових рішень до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України.

За таких обставин суд приходить до висновку, що застосування до керівника боржника-юридичної особи тимчасової заборони на виїзд за межі України буде відповідати законній меті та вимогам дотримання справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та правами окремої особи, а тому подання може бути задоволене.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 259-261, 441 Перехідних положень ЦПК України, суду

У Х В А Л И В:

Подання старшого державного виконавця Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Синчило Ольги Вікторівни задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керівника юридичної особи боржника Фермерського господарства «Лісник-М», до виконання боржником виконавчих документів у зведеному виконавчому провадженні № 65783290.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду безпосередньо протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв