Справа № 346/4587/21
Провадження № 2/346/219/22
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
в складі головуючого судді П`ятковського В.І.
за участю секретаря Матушевської Г.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку за набувальною давністю,
Позивачка звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що її батькові ОСОБА_3 на праві власності належала Ѕ частка житлового будинку в АДРЕСА_1 .
Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер, та після його смерті відкрилася спадщина за заповітом на вказану частку у житловому будинку, яку померлий заповів ОСОБА_4 , проте остання своє прав на прийняття спадщин не реалізувала.
Вона, позивачка, вступила в управління спадковим майном, як спадкоємець першої черги за законом та на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 31 січня 2017 року за нею визнано право власності на вказану частку у житловому будинку.
Зазначає, що інша частка житлового будинку належала на праві власності ОСОБА_4 , з якою її батько проживав у цивільному шлюбу. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і належну померлій частку в житловому будинку успадкував відповідач, що приходиться їй сином.
Стверджує, що з 2000 року відкрито та добросовісно володіє вказаним житловим будинком. Вона та члени її сім`ї зареєстровані за вказаною адресою, сплачують комунальні платежі, дбають про збереження будинку та проводять в ньому ремонт, користуються земельною ділянкою
В той же час відповідач проживає за межами України та втратив інтерес до майна, не бере участі в його утриманні, не сплачує комунальні послуги.
За таких обставин просить визнати за нею право власності на Ѕ частку спірного житлового будинку, що належала відповідачу, за набувальною давністю.
В судове засідання позивачка не з`явилася, її представник адвокат Атаманюк подав до суду заяву про розгляд справи в його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує.
Відповідач будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд до відома не поклав.
Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Врахувавши заяву представника позивачки, вивчивши та дослідивши подані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного.
Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови).
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)
Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачці на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 31 січня 2017 року належить 1/3 частка житлового будинку з відповідною часткою сараю - літера «Б», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 (а.с. 11).

Згідно із долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 грудня 2003 року відповідач успадкував після смерті ОСОБА_4 Ѕ частку вказаного нерухомого майна, що також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23 лютого 2006 року (а.с. 14,15).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , від 09 червня 2021 року складеного комісією у складі Підгайчиківського сільського голови, секретаря сільської ради, заступника голови сільської ради, у житловому будинку зареєстровані та проживають невістка та онука позивачки а також проживає її син ОСОБА_5 . В будинку проведено капітальний ремонт (а.с. 16).

Позивачка сплачує комунальні послуги за вказаною адресою, що підтверджується копіями долучених до матеріалів справи рахунків (а.с. 1926).

Факт постійного проживання позивачки та членів її сім`ї та ведення господарства за спірною адресою підтверджується письмовими заявами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є сусідами позивачки та підтвердили, що вона постійно проживає за вказаною адресою, провела капітальний ремонт житлового будинку та господарських споруд сплачує комунальні послуги. Відповідач у вказаному господарстві ніколи не проживав, не брав участі в його утриманні та не проявляв інтересу до майна (а.с. 17-18).

Згідно звіту про оцінку майна: висновок про вартість об`єкта оцінки вартість спірного житлового будинку становить 58 200 гривень (а.с. 47).

Отже, враховуючи, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном і понад 20 років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком, дбати про його збереження, суд вважає за можливе визнати за нею право власності на нього за набувальною давністю.

На підставі наведеного та ст.ст.ст.ст. 16, 328, 335, 344 ЦК України, Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", керуючись ст.ст. 76, 81, 137, 247 ч. 2, 265, 280-285, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , жителькою: АДРЕСА_1 , право власності за набувальною давністю на Ѕ частку житлового будинку загальною площею 38,7 кв.м. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належав на праві власності ОСОБА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 26 січня 2022 року.

Суддя П`ятковський В. І.