Провадження № 2/643/662/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2022 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Єрмак Н.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності,

В с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить суд визнати за нею право власності на частину житлового будинку (45/100) загальною площею 81.6 м?, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , набутого ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 27 червня 2001 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27 червня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, за яким Позивачем було придбано частину житлового будинку (45/100) загальною площею 81.6 м?, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Балдаковою І. О., зареєстровано в реєстрі за № 208. Для оформлення договору нотаріусом використано бланк серії АЕА № 991991.

Як стало відомо позивачу, розпорядитися набутим за вищезазначеним договором нерухомим майном, вона позбавлена можливості, оскільки при перевірці бланку, на якому оформлений вказаний договір, в Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів було виявлено, що інформація про витрачання бланку серії АЕА № 991991, на якому посвідчувався вказаний договір, в Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів відсутня.

Оскільки права власності позивача не визнається і остання фактично позбавлена можливості розпоряджатися своїм майном, позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.04.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін чи в порядку загального позовного провадження не надходило.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися.

Відповідачами у встановлений строк та станом на момент прийняття рішення по справі не надано заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву та доказів, котрими підтверджуються заперечення проти позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

27 червня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивачем було придбано частину житлового будинку (45/100) загальною площею 81.6 м?, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Балдаковою І.О., зареєстровано в реєстрі за № 208. Для оформлення договору нотаріусом використано бланк серії АЕА № 991991.

Розпорядитися набутим за вищезазначеним договором нерухомим майном, позивач позбавлена можливості, оскільки при перевірці бланку, на якому оформлений вказаний договір, в Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів було виявлено, що інформація про витрачання бланку серії АЕА № 991991, на якому посвідчувався вказаний договір, в Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів відсутня.

Для отримання роз`яснення позивач звернулася до Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків).

З відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 22037/П-4460/06.1 від 14.08.2020 року на звернення позивача вбачається, що відповідно до наказу № 346/В від 10.08.2020 року «Про припинення нотаріальної діяльності Балдакової Ірини» приватна нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Балдакової Ірини була припинена з 10.08.2020 року на підставі її особистої заяви. Також, на підставі вищезазначеного наказу всі документи нотаріального діловодства та архіву мають бути передані до Харківського обласного державного нотаріального архіву.

На підставі звернення позивача було здійснено перевірку за даними Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів спеціального бланку серії АЕА № 991991.

З відомостей, наявних у Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів від 29.07.2020 року було з`ясовано, що нотаріальний бланк серії АЕА № 991991 було отримано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Балдаковою І. О. 11.06.2001 року, однак інформацію про його використання до єдиного реєстру нею внесено не було. Внесення інформації до Єдиного реєстру буде можливе після передачі архіву приватного нотаріуса до Харківського обласного державного нотаріального архіву.

Як вбачається з відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву від 15.12.2020 року № 3796/01-18, станом на грудень місяць 2020 року документи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Балдаковою І.О. на державне зберігання до архіву не надходили.

Таким чином, оскільки права власності позивача не визнається і остання фактично позбавлена можливості розпоряджатися своїм майном, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Під час укладення договору купівлі-продажу жилого будинку від 27 червня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо частини житлового будинку (45/100) загальною площею 81.6 м?, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , дотримано всі умови договору купівлі-продажу нерухомого майна: сторони домовились про всі істотні умови договору, їх волевиявлення посвідчено нотаріусом. В подальшому на підставі нотаріально посвідчених правочинів була проведена державна реєстрація права власності на домоволодіння, майно передано повністю в володіння, користування та розпорядження покупця, що свідчить про повне виконання договору.

А тому суд приходить до висновку, про дійсність правочину, а саме договору купівлі-продажу частини житлового будинку (45/100) загальною площею 81.6 м?, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 27.06.2001 року.

Той факт, що нотаріус несумлінно виконав свої обов`язки щодо списання використаних нотаріальних бланків, а державні органи, надавши повноваження нотаріусу на здійснення нотаріальної діяльності в Україні, не здійснили належний контроль за його діяльністю, в світлі практики ЄСПЛ не може впливати та тим паче порушувати набуте право осіб вільно володіти та розпоряджатись своєю власністю.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення ЄСПЛ у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення ЄСПЛ у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення ЄСПЛ у справі «Лелас проти Хорватії»).

Потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»).

Отже в цих рішеннях ЄСПЛ йдеться про дотримання принципу «належного урядування». Він передбачає, що особа-суб`єкт приватного права, не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки (рішення ЄСПЛ «Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» від 24 червня 2003 року.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Такий висновик викладено в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у справах про визнання права власності є особи, які вже є власниками.

Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Статтею 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту права особи, як «визнання права».

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

З огляду на вищевикладене, обставини по справі та враховуючи те, що вимоги позивача є виправданими, направлені на захист його майнових прав, а можливість вирішення вказаного питання в позасудовому порядку на даний час відсутня, належним захистом порушеного права позивача, на думку суду, буде задоволення позовних вимог шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на майно.

Враховуючи, що із-за порушення порядку оформлення нотаріальних бланків позивач не може реалізувати своє право нотаріально чи будь-яким іншим способом, то позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, 328 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 прво власності на частину житлового будинку (45/100) загальною площею 81.6 м?, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , набутого ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 27 червня 2001 року.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 308,38 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 );

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 )

Суддя