ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» січня 2022 року

м. Харків

справа № 644/9614/21

провадження № 22ц/818/2622/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А. В., Маміної О. В.,

за участю секретаря Черненко В. О.,

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Акціонерне товариство «УкрСиббанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2021 року в складі судді Бабенко Ю.П.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), стягувач: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», яку в подальшому уточнив.

Скарга мотивована тим, що 04 листопада 2009 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист №2-848/09 про стягнення з нього на користь банку боргу у розмірі 35 440,29 грн, на підставі якого 08 грудня 2009 року відкрито виконавче провадження №16432440.

Вказав, що у ході зазначеного виконавчого провадження постановами виконавців від 31 жовтня 2019 року, 13 травня 2020 року, 03 червня 2021 року, 27 липня 2021 року накладено арешт на його рахунки.

Постановою державного виконавця від 28 липня 2021 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», однак арешт з його рахунків не знято. Існування арешту, накладеного в рамках завершеного виконавчого провадження, не є доцільним.

Просив визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янсько - Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ткаченко А.О. у рамках виконавчого провадження №16432440 щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 при поверненні 28 липня 2021 року виконавчого документа стягувачеві; зобов`язати Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зняти арешт з майна (коштів) боржника ОСОБА_1 , що були накладені у рамках виконавчого провадження №16432440 постановами головного державного виконавця Новицької О.О. від 31 жовтня 2019 року та 13 травня 2020 року, старшого державного виконавця Ткаченко А.О. від 03 червня 2021 року та 27 липня 2021 року, та повідомити суд і заявника про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, що підтверджується висновком Верховного Суду у справі № 817/928/17 від 27 березня 2020 року. Наявність арештів, накладених в рамках виконавчого провадження, яке вже завершено, порушує його права. Наразі має місце поєднання кредитора і боржника в одній особі. Виконавчий лист не пред`явлено до виконання повторно, у банку відсутні до нього будь-які претензії.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 24 січня 2022 року до суду апеляційної інстанції електронною поштою від головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янсько - Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ткаченко А.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на проведення виконавчих дій за межами міста, яке залишено без задоволення за відсутністю доказів причини відкладення.

Заяв про відкладення розгляду справи від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Навпаки, від ОСОБА_1 через його представника надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що повернення виконавчого листа стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, не є підставою для зняття арештів з майна та коштів боржника.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2009 року по справі №2-848/09 04 листопада 2009 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19 серпня 2006 року у розмірі 35 059,369 грн, державного мита за подання позовної заяви у розмірі 350,60 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 30,00 грн (загалом 35 440,29 грн) (а. с. 12).

Постановою державного виконавця від 08 грудня 2009 року відкрито виконавче провадження №16432440 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа (а. с. 9).

У межах зазначеного виконавчого провадження постановами державних виконавців від 31 жовтня 2019 року, 13 травня 2020 року, 03 червня 2021 року, 27 липня 2021 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 (а. с. 5-7, 10, 11).

06 листопада 2019 року державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 3544,02 грн (а. с. 57-58).

28 липня 2021 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №16432440 у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення (а. с. 8).

Листом від 04 жовтня 2021 року № 117170 Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) повідомив представника ОСОБА_1 про відсутність підстав для зняття арештів, оскільки заборгованість за виконавчим провадженням № 16432440 не стягнута (а. с. 4).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 3 статті 37 вказаного Закону також передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1,3,11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

З огляду на викладене, законодавством передбачені випадки, коли виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу, та повернення виконавчого документа через відсутність у боржника майна до таких випадків не належить.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі, від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі, казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Як вбачається з матеріалів справи, арешти на кошти боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 16432440 накладались державними виконавцями в інтересах стягувача на виконання рішення суду, яке дотепер не виконано.

Сам лише факт повернення виконавчого листа стягувачу з підстав відсутності на момент повернення у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, не є підставою для зняття арешту з майна та коштів боржника відповідно до вимог законодавства.

Норми статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» містять вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження, серед яких та обставина, що виконавчий документ повернуто з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, не є закінченням виконавчого провадження та не є підставою для зняття арешту.

У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі №137/1649/17 зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження, а зняття арешту з майна боржника законодавець пов`язує саме з закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №263/81468/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 740/3240/18, від 04 березня 2020 року у справі №127/2-1421/09.

Установивши, що постанови про арешт коштів боржника не скасовані, боржником не сплачено борг, виконавчий збір, судові витрати, та врахувавши, що повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , оскільки його доводи щодо неправомірної бездіяльності державної виконавчої служби не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, що підтверджується висновком Верховного Суду у справі № 817/928/17 від 27 березня 2020 року, не можуть бути взяті до уваги, адже висновки у зазначеній постанові зроблено на підставі Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року. Крім того, у вказаній справі встановлено відсутність боргу у позивача.

Посилання ОСОБА_1 щодо того, що наразі має місце поєднання кредитора і боржника в одній особі, адже він набув права вимоги за кредитним договором; що виконавчий лист не пред`явлено до виконання повторно, та у банку відсутні до нього будь-які претензії, судова колегія також відхиляє, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19 серпня 2006 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» 08 грудня 2011 року відступив Акціонерному товариству «Дельта банк», який в свою чергу відступив його Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на підставі договору № 2301/К про відступлення права вимоги від 10 серпня 2020 року. 20 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та ОСОБА_1 укладено договір № 14689505 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, за умовами якого право вимоги за кредитним договором № 0 від 19 серпня 2006 року перейшло до ОСОБА_1 (а. с. 87-91).

При цьому, питання щодо заміни стягувача у виконавчому провадженні не вирішувалось. Ним досі є Акціонерне товариство «Укрсиббанк».

З доводів скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця вбачається, що він не посилався на зазначені вище обставини, а лише зазначав про безпідставне не зняття арештів з його коштів у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Виходячи з викладеного, укладення ОСОБА_1 договору про відступлення прав вимоги та набуття ним права вимоги як кредитором за тим самим кредитним договором, за яким з нього стягнуто заборгованість, не є підставою для задоволення його скарги на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з коштів боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу.

Оскільки ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, підстави для розподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1. ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А. В. Котелевець

О. В. Маміна

Повний текст постанови складено 24 січня 2022 року.