Справа № 462/391/22
УХВАЛА

26 січня 2022 року Суддя Залізничного районного суду м.Львова Боровков Д.О., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: ОСОБА_3 ) про визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

25.01.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Залізничного районного суду м.Львова із заявою про забезпечення позову, в якій просить до набрання законної сили рішенням суду у справі, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її матір ОСОБА_4 вступила у шлюб із ОСОБА_2 . В шлюбі подружжя набуло у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира придбавалась у шлюбі за спільні кошти подружжя і була оформлена на відповідача. ІНФОРМАЦІЯ_2 її матір ОСОБА_4 померла. Оскільки квартира оформлена на відповідача, вона не увійшла до обсягу спадкового майна, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва на спадщину, а відтак її права порушені і підлягають захисту в судовому порядку, а тому просить вжити заходів забезпечення позову, шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України: заборона вчиняти певні дії, може застосовуватись судом, як захід забезпечення позову.

Згідно із ч.2 ст. 149 ЦПК України: забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч.3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові віж 23.05.2018 року в справі № 766/18228/17.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсягпозовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що 14 лютого 1977 року матір позивача ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис №72.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 грудня 2021 року квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Красовською А.В., за номером Р№7506 від 21.09.2010 року.

Верховний Суд в постанові від 12 січня 2022 року справа № 646/7463/16-ц, зазначив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Як убачається з заяви про забезпечення позову, позивач просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Разом з цим, суд враховує, що предметом позову є визнання права власності за позивачем лише 1/6 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_5 її частки у спільному майні подружжя.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу ОСОБА_2 є необхідним та ефективним заходом забезпечення позову, який гарантуватиме ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача в разі задоволення позову.

На переконання суду, саме такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами і не порушуватиме як прав відповідача, так і інтереси інших осіб, оскільки забезпечення позову носить тимчасовий характер - до вирішення судом спору, не впливає на матеріальний стан відповідача, не призводить до понесення додаткових витрат, не позбавляє права користування спірним майном.

Враховуючи вищенаведене суд вважає можливим забезпечити позов шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , оскільки вважає, що вказаний захід забезпечення позову є співмірним заявленим у справі позовним вимогам, забезпечить виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача у випадку задоволення позовних вимог судом та не порушуватиме прав відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України,

постановив:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: ОСОБА_3 ) про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Красовською А.В., за номером Р№7506 від 21.09.2010 року.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ).

Копію даної ухвали направити позивачу для пред`явлення до виконання та сторонам для відома.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Суддя:

Оригінал ухвали.