Провадження № 2/127/3649/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

17.01.2022 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист, честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про захист, честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що 21.07.2021 року позивачу стало відомо про поширення щодо нього недостовірної інформації новинним порталам « ІНФОРМАЦІЯ_1 » через мережу інтернет шляхом розміщення на веб-сайті за посиланнями: « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у вигляді статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (текст та мову назви статті викладено мовою оригіналу) від 26.05.2021 року. Вищевказана стаття містять фейкове посилання на ФІО вигаданих людей, що в свою чергу свідчить про той факт, що ця стаття не містить автора, щоб його ідентифікувати. Також не можливо встановити скільки користувачів мережі інтернет на момент складання даної позовної заяви переглянуло вищевказану статтю. Позивач вважає інформацію, наведену у статті недостовірною та такою, що порушує його особисте немайнове право на повагу до гідності, честі та на недоторканість ділової репутації. По перше, у статті зазначено, що (текст та мова статті викладені мовою оригіналу):«... Для криминальных проделок ОСОБА_3 даже приобрел фальшивий идентификационньй код и создал десятки фиктивных компаний, которые оформляли на подставных лиц. Именно через зти компании Хидирян и осуществлял незаконные операции. ОСОБА_4 , биография афериста Кстати, интересный и важный факт из его биографии - тесное сотрудничество с ФСБ России... Вказана інформація є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності у зв`язку з тим, що Позивач проживає в Україні на законних підставах, що підтверджується наявністю посвідки на постійне місце проживання на території України, натомість, доказів незаконного перебування в Україні Позивача оспорювана стаття не містять. Зазначене повністю кореспондується з положенням абзацу 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про громадянство», а саме, проживання на території України на законних підставах - це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні, що повністю спростовує викладену інформацію у статті про нелегальне та незаконне перебування Позивача на території Украйни. В оскаржуваній публікація Позивачу інкримінують причетність до так званих «російських спецслужб, ФСБ Росії» та «армянської організованої злочинності», а також фінансування терористичних угруповань однак не надано жодних доказів причетності Позивача щодо роботи в даному органі та/або доказів будь-якої причетності чи відповідні зв`язки, крім того у статті також відсутні докази щодо причетності Позивача до щодо зв`язків та причетності із будь якими злочинними армянськими організаціями та фінансування терористичних організацій. По-друге, в оспорюваній статті зазначене наступне: «Изюминкой всей зтой истории является то, что подельница ОСОБА_4 - ОСОБА_5 имела интимную близость с Хидиряном и даже родила от него ребенка. Зтот факт тщательно скрывается от общественности». Зазначене твердження є неправдивим та таким, що порушує конституційні гарантії, щодо недоторканності особистого життя Заявника, передбачені положеннями ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Крім того, саме структура речення та його побудова беззаперечно встановлює, шо це факт, а не оціночне судження, оскільки автором статей про це прямо вказано, мовою оригіналу «Зтот факт тщательно скрывается от общественности». Як роз`яснено в п. 1 Постанови, право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Вважаю, що вказана інформація не відповідає дійсності та не підтверджена будь-якими доказами. Опублікування оскаржуваної статті та ознайомлення з нею членів родини Позивача призвело до постійних чвар та суттєвих негативних наслідків в його сім`ї, а саме: послаблення сім`ї як соціального інституту, побудови сімейних відносин на паритетних, засадах, почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Стверджую, що вказана невідомим автором статті доводи, повинні бути підтверджені офіційними даними (свідоцтво про народження дитини, експертизою ДНК дитини та батька, тощо). Враховуючи, що посилання на такі дані в оскаржуваній статті відсутні, слід дійти висновку, що у Відповідача фактично не має доказів, які б підтверджували вищезгадане твердження та як наслідок, має негативний характер щодо Позивача. Як передбачено ч. 2 ст. 302 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Згідно абз. 5, 6 п. 15 Постанови № 1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Крім того, Відповідачем, у зв`язку з публікацією вищезазначеної статті, порушено принцип захищеності Позивача від втручання в його особисте та сімейне життя, що заборонено Резолюцією №428 (1970) Консультативної асамблеї Ради Європи «Щодо Декларації про засоби масової інформації і прав людини», ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої 11.09.1997 Верховною Радою України та ст. 2 Закону України «Про інформацію». Положеннями розділу «С» Резолюції №428 (1970) Консультативної асамблеї Ради Європи «Щодо Декларації про засоби масової інформації і прав людини» передбачено, що право на повагу до приватного життя є головним чином правом вести своє життя на власний розсуд при мінімальному сторонньому втручанні в неї. Воно стосується особистого, сімейного та домашнього життя, фізичної і духовної недоторканності, честі і репутації, необхідність не допускати, щоб людину представляли в хибному світлі, не розкриття немаючих відношення до справи і несприятливих факторів, несанкціонованої публікації приватних фотографій, захисту від шпигунства і невиправданих або неприпустимих безтактні дій, захисту від неправильного використання матеріалів особистого листування, захисту від розкриття інформації, наданої або отриманої індивідом в конфіденційному порядку. Ті особи, які своїми власними діями сприяли поширенню інформації нетактовного характеру, оскарженому ними пізніше, не можуть посилатися на право на повагу до приватного життя. Таким чином, кожна людина має право самостійно визначати свою поведінку та досягати будь-якої особистої мети в межах, створених суспільними і державними інтересами, правами та інтересами інших людей. Кожна сім`я може в тих самих рамках самостійно визначати свої внутрішні відносини щодо користування і розпорядження спільним майном, вихованням, освітою і утриманню дітей, інтимних відносин тощо. По-третє, в статті виставлено наступну інформацію:«...Третий персонаж нашего рассказа наиболее матер и интересен - зто ОСОБА_4 , гражданин РФ, длительное время занимающихся различньїми финансовьіми махинациями на территории Украины и России. Помимо аферы с четой Алисименко, Хидирян имеет отношение к незаконному возмещению НДС, участвует в занижении таможенной стоимости товаров, заходящих через Львовскую и Одесскую таможни. Понятно, что такие «подвиги» были бы невозможны без серьезной «крыши» в руководстве ДФС. Последний участник, еще более важный в зтой истории, гражданин России ОСОБА_4 . Долгое время зтот персонаж проделывал финансовые махинации на территории нашей и ряда соседних стран. Помимо криминальной истории с конвертационным центром, Хидирян имел прямое отношение к нелегальным схемам возмещения НДС. Он участвовал в снижении таможенной стоимости продукции, которая проходила через Одесскую и Львовскую таможни. Зти схемы он проделывал благодаря серьезной и влиятельной «крыше» среди руководства ДФС Украины.». Слід зазначити, що правоохоронними органами на даний час відносно Позивача відсутні будь-які відкриті кримінальні провадження з зазначених автором статті складів кримінальних правопорушень (злочинів), по яким би ОСОБА_1 був допитаний або йому була б пред`явлена підозра у вчиненні будь-якого правопорушення (злочину). Зазначаю, що поширена інформація, яка викладена у категоричній та стверджувальній формі, абсолютно не відповідає дійсності, а тому порушує немайнові права Заявника, зокрема його честь, гідність, ділову репутацію. Відповідно до положень ст. ст. 270, 297, 299 ЦК України кожній особі гарантується захист особистих немайнових прав, а тому, враховуючи, що вказана інформація в статті є хибною та такою, що порушує права та інтереси Позивача, вона підлягає спростуванню. Крім того, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Позивач жодної спільної діяльності з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не здійснює, також Позивач стверджує, що будь-яких договорів (протоколів) про наміри, меморандумів, договорів про спільну діяльність тощо, з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не укладалось. Так. оспорювана стаття формує помилкове враження у необмеженого кола осіб, створює у пересічного громадянина враження про аморальну поведінку Позивача, про порушення ним загально визнаних правил співжиття та принципів людської моралі і принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача та дискредитує його в очах суспільства. Такі ж принципи, як аморальна поведінка, порушення правил співжиття, людської моралі, недобропорядочність засуджується суспільством, а тому поширення та застосування цих понять до позивача не може не спричинити порушення його особистого немайнового права на повагу до його честі та гідності та не завдавати шкоди його діловій репутації. Висловлювання автора не можна вважати критикою чи оцінкою дій, так як побудовані вони таким чином, що читачі сприймають їх як фактичні дані. Зміст інформації в цілому в Інтернеті на вищевказаних веб - сайтах та зміст конкретних фраз у статтях, складовою частиною яких позивач виступав, не може бути визнано судом оціночними судженнями. Ця інформація є фактичним твердженням. З огляду на зміст всіх публікацій та характер використання мовних засобів, наведені у інформації висловлювання не можуть бути розцінені судом, як гіпербола, алегорія чи сатира. В свою чергу, відповідно до положень ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Згідно положень ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Враховуючи зазначені вище норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства (ратифікованого Україною), принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, передбачено невинуватість особи до тих пір. доки її вину не буде доведено в порядку, регламентованому законодавством України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Підкреслює, що факт того, чи мало місце діяння та чи містить, це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, встановлюється судом при ухваленні вироку. Таким чином, на даний час не існує жодного вироку суду яким підтверджувалась би вина Заявника у скоєні кримінального правопорушення, а тому інформація викладена автором в оскаржуваній статті є повністю недостовірною та підлягає спростуванню. По-четверте, інформація, викладена в статті, надає негативне забарвлення інформації щодо підприємницької діяльності Позивача. Відповідно до ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Стверджую, що Позивач не здійснює жодної господарської (підприємницької) та/або іншої діяльності забороненої законодавством України та є добросовісним платником податків. Крім того, стосовно господарських підприємств, які перебувають у власності Позивача, не існує жодного кримінального провадження з приводу незаконної господарської діяльності чи ухилення від сплати податків. Тобто, автором в опублікованій статті умисно порушено конституційні гарантії Заявника, висвітлено інформацію, що не містить статусу офіційної, а тому є неправдивою та містить недостовірні дані. Аналізуючи положення ст. 44 Господарського кодексу України слід відмітити, що підприємництво в Україні здійснюється на основі вільного вибору видів діяльності, самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону, вільного розпорядження прибутком, шо залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом, самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд. Отже, поширена недостовірна інформація автором не є оціночними судженнями, а є твердженнями про факти, оскільки текст статті не містить припущень чи вказівки на чиюсь особисту думку, в ній відсутнє використання мовно-стилістичних засобів. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення автора до Позивача, що в свою чергу впливає на зниження цінності особи останнього. Також поширенням вказаної інформації автор створив негативну соціальну оцінку особи Позивача в очах оточуючих, порушивши останнього честь. Враховуючи вищевикладене, вважаю, що поширенням недостовірної інформації щодо Позивача, автором завдано шкоди немайновим інтересам останнього, порушивши гідність, честь та ділову репутацію. Таким чином, слід дійти висновку, що Відповідач цілеспрямовано та умисно вчинив дії з метою приниження честі, гідності та ділової репутації Позивача. Вирішуючи питання про визнання поширюваної інформації в оскаржуваній статті автором недостовірною та такою, що принижую честь, гідність та ділову репутацію Позивача, суду слід звернути увагу на характер такої інформації та з`ясувати мету поширення такої. Вважаю, що Позивачем наведено достатньо та у повному обсязі надано докази на підставі яких можливо дійти висновку, що Позивач, внаслідок неправомірних дій автора, зазнав приниження честі, гідності, та те що наявність такої інформації в мережі Інтернет, що негативно відображається на його діловій репутації, та може призвести до хибного уявлення про Позивача, оцінки його підприємницької, громадської, професійної діяльності як учасник суспільних відносин, а також дискредитує спосіб ведення та результати його підприємницької (господарської) діяльності, у зв`язку з чим може суттєво знизитись вартість нематеріальних активів позивача, перед партнерами, бізнес оточенням так і суспільства в цілому. Просить визнати інформацію. яка розміщена Відповідачем на інтернет сайті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у вигляді статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (текст та мову назви статті викладено мовою оригіналу) від 26.05.2021 року. - недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 а саме (текст та мову статті викладено мовою оригіналу): «... Для криминальных проделок ОСОБА_3 даже приобрел фальшивий идентификационный код и создал десятки фиктивных компаний, которые оформляли на подставных лиц. Именно через зти компании Хидирян и осуществлял незаконные операции.

ОСОБА_4 . биография афериста

Кстати, интересный и важный факт из его биографии - тесное сотрудничество с ФСБ России... (джерело походження/ fedinf.com).»

«Изюминкой всей з той истории являєшся то, что подельница ОСОБА_9 ОСОБА_5 имела интимную близость с Хидиряном и даже родила от него ребенка. Зтот факт тщательно скрывается от общественности (джерело походження/ ІНФОРМАЦІЯ_1 »

«...Третий персонаж нашего рассказа наиболее матер и интересен - зто ОСОБА_4 , гражданип РФ, длительное время занимающихся различными финансовыми махинациями на территории Украины и России. Помимо афери с четой Алисименко, Хидирян имеет отношение к незаконному возмещению НДС, участвует в занижении таможенной стоимости товаров, заходящих через Львовскую и Одесскую таможни. Понятно, что такие «подвиги» били би невозможни без серьезной «крыши» в руководстве ДФС.

Последний участник, еще более важный в зтой истории, гражданин России ОСОБА_4 . Долгое время зтот персонаж проделывал финансовие махинации на территории нашей и ряда соседних стран. Помим криминальной истории с конвертационным центром, Хидирян ишел прямое отношение к нелегачьным схемам возмещеиия НДС. Он участвовал в снижении таможенной стоимости продукции, которая проходила через Одесскую и Львовскую таможни. Эти схеми он проделывал благодаря серьезной и влиятельной «крыше» среди руководства ДФС Украини.». Зобов`язати Відповідача, та/або уповноважену особу, що здійснює фактичне управління сайтом «https://fedinf.com» у строк, не пізніше п`яти календарних днів з дня набрання законної сили рішення суду, спростувати недостовірну та таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, що поширена про ОСОБА_1 у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (текст та мову назви статті викладено мовою оригіналу), що була поширена ІНФОРМАЦІЯ_5 на веб сайті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою в мережі Інтернет « ІНФОРМАЦІЯ_2 », шляхом розміщення на веб-сайті«https://fedinf.com» вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування» та стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 22.09.2021року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

10.12.2021року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників судового процесу, постановивши по справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 297 ЦК України - кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до положень частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що на інтернет сайті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відповідачем було розміщено статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (текст та мову назви статті викладено мовою оригіналу) від 26.05.2021 року.

Оскаржувана стаття не має автора для ідентифікація, натомість будь-які засоби для самостійного відшукання персональних даних для ідентифікації автора статті та встановлення особи останнього у Позивача відсутні, а тому, у відповідності до п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (надалі за текстом - Постанова), 12. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких Позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Згідно з даними WHOIS сервіс: власником сайту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є ОСОБА_10 .

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі; недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені); згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності); негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загально визнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації; спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідачем ОСОБА_2 не було доведено, що вищевказана інформація відповідає дійсності, тобто є достовірною.

Крім того, згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до частини другої статті 9 ЗУ «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і ІНФОРМАЦІЯ_4 , Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п.1 ст.10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п.2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено, що кожному громадянину гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, між іншим, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст.275, 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності. Статтею 277 ЦК України передбачено, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію; фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно з п. п. 22, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо не має компенсаційного та майнового характеру, тому на засоби масової інформації може бути покладено обов`язок опублікувати спростування; задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права; якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту; за загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо); у судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено; спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація; крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд може зобов`язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях у запланованому найближчому випуску; редагування органом масової інформації тексту судового рішення або коментар до нього не допускаються.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема п.46 рішення по справі «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986, вказано, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження, оскільки останні на відміну від фактів є висновками, отриманими в результаті інтелектуальної логічної обробки і узагальнення конкретною людиною фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкових зв`язків між зазначеними джерелами інформації. Тому такі висновки (оціночні судження) будь-яким чином не можливо оцінити (довести) на предмет правдивості чи правильності.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Дана правова позиція також висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17.

Відповідно до частини другої статті 47-1 ЗУ «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Таким чином, спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Проаналізувавши зміст вищезазначеного оскаржуваного допису на інтернет сайті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 26.05.2021 відносно позивача, суд дійшов висновку, що спірна інформація за своїм характером подана у формі фактичних тверджень (даних), оскільки в них категорично зазначаються певні обставини, що нібито мають відношення до позивача. Інформація, що є предметом спору, містить висловлення про конкретні події/обставини, що не може бути витлумачено як такі, що містять оціночні судження.

При цьому матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували достовірність оспорюваної інформації. Отже викладене свідчить про недостовірність вказаної інформації. В свою чергу поширена відповідачем інформація щодо позивача завдає шкоди його законним інтересам та порушує право позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації.

Згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, в п. 58 рішення в справі «Cicad проти Швейцарії» визначено, що будь-яка особа, яка здійснює своє право на свободу вираження поглядів, бере на себе і відповідальність за свої дії, межі якої залежать від конкретної ситуації. Тобто, ніхто не може бути звільнений від відповідальності за необґрунтовані, безпідставні звинувачення інших осіб. Стаття 10 Конвенції, яка гарантує свободу вираження поглядів, захищає осіб від відповідальності тільки тоді, коли вони діють добросовісно.

За наведених обставин, поширена інформація підлягає спростуванню.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 908,00грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16, 277, 297 ЦК України, ЗУ «Про інформацію», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 2702.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст. 12, 13, 81-82, 141, 189, 197, 200, 206, 263-265, 354 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати інформацію недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , яка розміщена ОСОБА_2 на інтернет сайті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у вигляді статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (текст та мову назви статті викладено мовою оригіналу) від 26.05.2021 року:

«... Для криминальных проделок ОСОБА_3 даже приобрел фальшивий идентификационный код и создал десятки фиктивных компаний, которые оформляли на подставных лиц. Именно через зти компании Хидирян и осуществлял незаконные операции.

ОСОБА_4 . биография афериста

Кстати, интересный и важный факт из его биографии - тесное сотрудничество с ФСБ России... (джерело походження/ fedinf.com).»

«Изюминкой всей з той истории являєшся то, что подельница ОСОБА_9 ОСОБА_5 имела интимную близость с Хидиряном и даже родила от него ребенка. Зтот факт тщательно скрывается от общественности (джерело походження/ ІНФОРМАЦІЯ_1 »

«...Третий персонаж нашего рассказа наиболее матер и интересен - зто ОСОБА_4 , гражданип РФ, длительное время занимающихся различными финансовыми махинациями на территории Украины и России. Помимо афери с четой Алисименко, Хидирян имеет отношение к незаконному возмещению НДС, участвует в занижении таможенной стоимости товаров, заходящих через Львовскую и Одесскую таможни. Понятно, что такие «подвиги» били би невозможни без серьезной «крыши» в руководстве ДФС.

Последний участник, еще более важный в зтой истории, гражданин России ОСОБА_4 . Долгое время зтот персонаж проделывал финансовие махинации на территории нашей и ряда соседних стран. Помим криминальной истории с конвертационным центром, Хидирян ишел прямое отношение к нелегачьным схемам возмещеиия НДС. Он участвовал в снижении таможенной стоимости продукции, которая проходила через Одесскую и Львовскую таможни. Эти схеми он проделывал благодаря серьезной и влиятельной «крыше» среди руководства ДФС Украини.».

Зобов`язати ОСОБА_2 , не пізніше п`яти календарних днів з дня набрання законної сили рішення суду, спростувати недостовірну та таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, що поширена про ОСОБА_1 у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (текст та мову назви статті викладено мовою оригіналу), що була поширена ІНФОРМАЦІЯ_5 на веб сайті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою в мережі Інтернет « ІНФОРМАЦІЯ_2 », шляхом розміщення на веб-сайті«https://fedinf.com» вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 908,00грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 18.01.2022року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

ОСОБА_10 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_2 .

Суддя: