справа № 278/2609/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Татуйка Є.О. за участю секретаря Мельник Ю.Ю., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Заявленими вимогами за обома позовами сторони у справі, як первісний, мати дитини, так і зустрічний, батько, просили обопільно визначити місце проживання спільної дитини з кожним із них. В обґрунтування власних позицій посилались на якнайкраще відношення, на переконання сторін, дитини до кожного з батьків.

В судовому засіданні позивачі за обома позовами та їх представники вимоги повністю підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові і з урахуванням поданих доказів. Інших доказів суду на дослідження не надавалось, як і не заявлялось клопотань про потребу сприяння судом в їх отриманні.

Суд зауважує, що допит свідка ОСОБА_3 здійснено не було, оскільки такий свідок декілька разів не з`явилась у судове засідання, а заявлені її клопотання про проведення допиту в режимі відеоконференції здійснити не представилось можливим через причини, що не залежали від Житомирського районного суду Житомирської області. Представник позивача за первісним позов, власне як і сама позивачка, після з`ясування позиції щодо наявності доповнень до судового розгляду, перед дебатами, не просили і не наполягали на допиті зазначеної особи.

Заслухав пояснення учасників розгляду, проаналізував надані ними матеріали, а також допитав свідків, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини.

Сторони у справі є громадянами України, мають зареєстроване місце проживання на території Житомирського району Житомирської області, отримували коди платників податків та при зверненні до суду із заявленими вимогами сплатили судовий збір. Батьки позитивно характеризують за місцем проживання і роботи.

У період часу з 18 грудня 2010 року по 31 травня 2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дитина ОСОБА_4 .

Мати дитини фізична особа підприємець має задекларовані види діяльності, отримує доходи та сплачує податки. Батько займається консалтинговою діяльністю за кордоном.

ОСОБА_4 відвідує дошкільний навчальний заклад та додаткові гуртки, як то школу верхової їзди, футбольну секцію, басейн.

Сторони не мають вад із здоров`ям, які б унеможливлювали бути опікунок/піклувальником.

Батько дитини має не виконане виконавче провадження щодо стягнення з нього заборгованості за договором позики в загальному розмірі 1 452 000 гривень.

Мати двічі протягом 2021 року надавала нотаріально засвідчені заяви про дозвіл на виїзд за кордон батькові разом із дитиною. Батько зазначив, що не просив надавати такі дозволи, оскільки не планував поїздки за кордон з дитиною на відпочинок.

Батько дитини не надавав дозвіл матері на виїзд за кордон із дитиною.

Висновок про результати психологічного обстеження дитини від 15 вересня 2021 року згадує про прихильність дитини до батька.

Сторони намагались у позасудовому порядку вирішити питання щодо місця проживання дитини починаючи з травня 2021 року.

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ст. 160 СК України).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування (ст. 161 СК України)

Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову та, відповідно, відхилення зустрічних вимог з огляду на наступне.

Приймаючи рішення у зазначеному обсязі суд виходить з наступного. Фактично шлюбні стосунки сторін були припинені з весни 2021 року. Іншої дати з даного приводу суду доказами не підтверджувалось. З того часу місце проживання дитини фактично було визначено сторонами разом з матір`ю. Суд зауважує, що батько не був обмежений у побаченнях з дитиною та щодо його участі у спілкуванні та вихованні. Подаючи позов про розірвання шлюбу, який був ініційований батьком дитини, останній не заявляв вимоги щодо визначення місця проживання дитини. Хоча на той час фактично місце проживання дитини вже було визначено обома батьками. Спір у наявній справі виник лише згодом. Таким чином, суд вважає, що батько не був готовий і не бажав вирішувати питання про місце проживання дитини аж до дати подання власного та лише зустрічного позову з даного приводу. Більше того, батька дитини, суд вважає, влаштовував такий перебіг подій за якого дитина фактично проживала разом матір`ю. Останнє підтверджує, як спільне обрання садочку та інші з даного приводу спільні дії батьків. Нагальність визначення місця проживання дитини, на переконання суду, виникла пізніше. З такими діями батько пов`язує, начебто, виявлення негативної реакції дитини на поведінку матері. Можливо і інші чинники були причиною подання зустрічного позову, однак вони повідомлені не були, з даного приводу доказів не досліджено і суд позбавлений підстав стверджувати про їх існування. Однак, суд вважає, батьком не наведено і судом, відповідно, не досліджено і не встановлено нагальності та необхідності зміни теперішнього та постійного місця проживання дитини. Повідомлені батьком обставини за яких, дитина начебто боїться матір та не бажає перебувати разом з нею, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, оскільки з даного приводу доказів надано не було. Відеоролики досліджені судом, щодо негативної реакції дитини на послідуючу начебто зустріч та/або спілкування з матір`ю, суд не приймає до уваги, як підтверджуючий дані доводи докази з декількох підстав. По перше. Зміст відеоконтенту у відсутність висновків фахівців з даних відносин не можуть слугувати підтвердженням правильності доводів батька. По друге. Накопичення подібної відеоінформації та не ініціювання проведення перевірки з даного приводу із залучення компетентних органів, на переконання суду, свідчить лише про бажання акумулювати негативну інформацію щодо опонента для використання у власних цілях, а не для вирішення, можливої, проблеми дитини та/або батьків. Тривале, як зазначив батько дитини, його спостереження за негативною поведінкою дитини до матері та не ініціювання з даного приводу об`єктивного дослідження тільки підтверджує правильність зроблених судом з даного приводу висновків.

Інші доводи батька, про те, що він більше заробляє, орендує квартиру більшого розміру, судом не приймається до уваги при прийнятті рішення оскільки такі відомості не є підставами для зміни місця проживання дитини.

Таким чином, підсумовуючи наведене з приводу заявлених обох позовів, суд зазначає, що основним чинником при прийнятті рішення у даному обсязі, щодо визначення місця проживання з матір`ю, а не батьком, є відсутність нагальних, важливих та дійсних підстав для зміни теперішнього місця проживання дитини. Змінювати фактичне місце проживання дитини, суд вважає, можливо було лише у разі наявності у матері не прийнятних умов проживання, відсутність самостійного доходу, навіть байдужого, а не небезпечного для дитини відношення її до виконання батьківських обов`язків, або інші подібні дії зі її сторони. Нічого подібного на дослідження надано не було і судом не встановлено. Відсутність спору щодо місця проживання дитини при подачі позову про розірвання шлюбу у сукупності із згадуваними раніше та не доведеними батьком підставами, на переконання суду, не свідчать про наявність підстав для зміни нині діючого статусу дитини. Обов`язкові умови при визначенні місця проживання дитини та відображені у ст. 161 СК України у матері дитини, суд вважає, наявні. Так само, судом не встановлено прямих заборон для визначення місця проживання дитини у життєдіяльності матері та передбачених ч. 2 ст. 161 СК України.

Прийняттю рішення передувала тривала та ретельна підготовка справи в рамках підготовчого судового засідання. Розгляд справи із прийняттям кінцевого рішення у суді першої інстанції не був завершений у строки визначені процесуальним законом з об`єктивних причин. Планування розгляду справи, в тому числі і прийняття кінцевого рішення судом, здійснювалось у максимально можливо стислі строки, однак і вони були поза межами гранично допустимого значення визначеного ст. 210 ЦПК України. Разом з тим і такий перебіг подій не надав можливості суду отримати висновки служб у справах дітей за фактичним місцем проживання обох батьків щодо їх бачення при вирішенні заявленого батьками спору про місце проживання дитини. Суд вважає, що при розгляді справи було дотримано положення ст. 19 СК України, щодо участі згадуваних органів при вирішенні спору. Разом з тим, суду не відомо чи були дотримані строки для надання висновків зазначеними третіми особами, оскільки це не є компетенцією суду у даному провадженні з наявним предметом спору. На переконання суду були відсутніми підстави подальшого не вирішення спору у суді першої інстанції задля очікування згадуваних висновків, як з процесуальних підстав так і з моральних, оскільки тривала невизначеність заявленого спору не піде на користь інтересам дитини та відношенню батьків до даного питання.

Зазначаючи у рішенні суду, що батько не був обмежений у спілкуванні та побаченні з дитиною, суд відкидає доводи батька, що матір чинила перешкоди з даного приводу, оскільки доказів таким фактам судом не досліджено. Надані деякі висловлення з переписки утвореної засобами мобільного зв`язку, не є допустимим доказом розумінні положень ст. ст. 76, 78, 95 ЦПК України та виходячи з усталеної з даного приводу судової практики.

Суд не приймає до уваги висновок про результати психологічного обстеження дитини від 15 вересня 2021 року, оскільки він є не об`єктивним і проведений без дослідження всіх обставин справи. Зокрема, при наданні висновку не заслуховувалась мати дитини, не аналізувалось її відношення. Експертиза з даного приводу не заявлялась і судовий висновок з даних правовідносин не досліджувався.

Пояснення батька та його заява про вчинення кримінального правопорушення, судом також не приймається до уваги, оскільки такі матеріали містять лише суб`єктивні відомості автора звернення. Висновок про наявність чи відсутність інкримінованого правопорушення компетентним органом наданий не був.

Свідки, допитані за клопотанням обох сторін не повідомили суду, обставин, які б відкривали нові фактичні обставини справи щодо заявленого спору, крім зазначених раніше. Загальна позитивна характеристика кожного з батьків надана свідками, що доповнена письмовими доказами з даного приводу, врахована судом та зазначена раніше при прийнятті рішення щодо заявлених вимог. Показання свідків допитаних за клопотанням батька про негативну реакцію дитини по відношенню до матері після згадування її ім`я та/або при ініціюванні поїздки до неї, судом не приймається до уваги, оскільки допитані особи не є фахівцями у даних правовідносин. Мало того, кожен із свідків бачив лише реакцію на ініційовані батьком запитання та дії. Що передувало такому свідки не повідомляли, оскільки не бачили дитину достатній проміжок часу до цього.

Матеріали щодо отримання доходів батька з джерелом їх походження за кордоном і видані іноземними особами не приймаються судом до уваги оскільки вони не легалізовані в установленому законом порядку на території України. Тим самим, суд погоджується з доводами представника позивача в даній частині. Приймаючи рішення у даній частині суд керується положеннями ст. ст. 76, 78, ч. 8 ст. 95 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Первісний позов задовольнити, а зустрічний відхилити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із ОСОБА_1 (місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 , код платника податків НОМЕР_1 ).

Повне рішення виготовлене 14 січня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Євген Татуйко