Номер провадження: 22-ц/813/2232/22
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А. П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по комунальним послугам, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість по комунальним послугам на утримання квартири АДРЕСА_1 та енергопостачанню за період з березня 2013 року по квітень 2017 року в розмірі 19680,92 грн. та судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по комунальним послугам було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по комунальним послугам на утримання квартири АДРЕСА_1 та енергопостачанню за період з березня 2013 року по квітень 2017 року в розмірі 19680,92 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2020 року заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2017 року по цивільній справі 522/23181/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по комунальним послугам було залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаними рішеннями Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2017 року та ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2020 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.02.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2017 року та ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по комунальним послугам - залишено без руху. Повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.

16 лютого 2021 року на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, ОСОБА_1 подано уточнену апеляційну скаргу на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2017 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступні обставини.

Так, апелянт вказує, що не був належним сином повідомлений про час та місце розгляду справи під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Відповідач вказує, що дійсно є співвласником квартири за адресою АДРЕСА_2 та він був вселений до зазначеної квартири на підставі судового рішення 11.03.2013 року, але вже наступного дня, тобто 1203.2013 року був змушений залишити квартиру, в ній з того часу не проживав та взагалі не користувався комунальними послугами та тими, рівень споживання яких обчислюється приладами для обліку.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_3 кошти за комунальні послуги спожиті та оплачені у березні-листопаді 2013 року, хоча звернувся до суду у листопаді 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності, про що відповідач зробив би заяву, якби приймав участь у розгляді справи.

Застосовуючи норми права, суд, зокрема, посилався на ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, які не мають відношення до змісту правовідносин, які виникли між сторонами.

Позивач посилався на те, що він звертався до відповідача з пропозицією відшкодувати сплачені кошти на утримання житла, але відомості про отримання цього листа відсутні, тому відповідач вважає, що право позивача порушене не було, він самостійно сплачував комунальні послуги, не звертався до відповідача з приводу сумісної їх оплати, тим більше, що відповідач фактично знаходився в квартирі всього один день.

З огляду на те, що ухвала суду про відмову в перегляді заочного рішення суду окремому оскарженню не підлягає, відповідач включив свої заперечення на неї до апеляційної скарги.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.02.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2017 року та ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по комунальним послугам - залишено без руху. Повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.

16 лютого 2021 року на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, ОСОБА_1 подано уточнену апеляційну скаргу на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2017 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.02.2021 року провадження у вказаній цивільній справі було відкрито.

Також ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.02.2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з повідомленням сторін та виклик свідків у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по комунальним послугами було відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.01.2022 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що позивачка з відповідачем ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 1999 року по 18 червня 2009 року.

Згідно Свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 08 листопада 2004 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 .

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 29 квітня 2011 року визнано право власності по 1/2 частині за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, придбаного подружжям під час перебування у шлюбі та за зустрічним позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Право власності на зазначену квартиру зареєстроване за позивачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частині за кожним як спільна часткова власність.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 24 вересня 2012 року, яке набрало законної сили 28 листопада 2012 року згідно ухвали апеляційного суду Одеської області, відповідач ОСОБА_1 був вселений в спірну квартиру.

Рішення суду щодо вселення ОСОБА_3 до спірної квартири було виконане 11 березня 2013 року, про що головним державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шевчуком А.М. був складений відповідний акт.

З зазначеного часу ОСОБА_1 не має перешкод в користуванні своєю власністю, має вільний доступ до квартири АДРЕСА_1 , але після вселення участі в утримані квартири та оплаті комунальних послуг не приймає.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. За наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Відповідно до ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Якщо особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи . У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п.п.1,2 ч.2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Даних щодо належного повідомлення ОСОБА_3 на судове засідання призначене на 22.06.2017 року матеріали справи не містять.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, не відповідає дійсності.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про дату, час і місце засідання суду 22.06.2017 р. о 16-00 год., а він обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 08 листопада 2004 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 .

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 29 квітня 2011 року визнано право власності по 1/2 частині за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, придбаного подружжям під час перебування у шлюбі та за зустрічним позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Право власності на зазначену квартиру зареєстроване за позивачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частині за кожним як спільна часткова власність.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 24 вересня 2012 року, яке набрало законної сили 28 листопада 2012 року згідно ухвали апеляційного суду Одеської області, відповідач ОСОБА_1 був вселений в спірну квартиру.

Рішення суду щодо вселення ОСОБА_3 до спірної квартири було виконане 11 березня 2013 року, про що головним державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шевчуком А.М. був складений відповідний акт.

З зазначеного часу ОСОБА_1 не має перешкод в користуванні своєю власністю, має вільний доступ до квартири АДРЕСА_1 , але після вселення участі в утримані квартири та оплаті комунальних послуг не приймає.

У частині першій статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі N 521/3743/17-ц і від 19 серпня 2020 року у справі N 703/2200/15-ц.

Судом встановлено, що сторони є співвласниками спірної квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживає, тому не користується послугами з водопостачання, а також постачання електричної енергії.

Виходячи із викладеного, підстав для задоволення позовних у відповідній частині апеляційний суд не вбачає.

Разом з тим, оскільки послугами, вартість яких залежить не від кількості осіб, які ними користуються, а від площі квартири, є послуги з теплопостачання та утримання будинку і прибудинкової території, вивіз сміття, утримання ліфту то суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 частини вартості лише цих послуг.

З наданих ОСОБА_5 копій квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг вбачається, що за вказаний у позовній заяві період нею сплачено суму коштів у розмірі 2006,00 (лютий-квітнень 2013 року) + 1092,00 (травень-вересень 2013 року) + 1910,00 (жовтень-грудень 2013 року) + 1606,00 +897,00 + 358,00 +894,00 + 1787,75 + 1591,14 + 1373,00 + 903,63 +670,5 +1004,62 + 309,94 + 350,78 + 309,48 + 309,59 +1248,80 + 865,82 +909,28 +1200,00 + 2620,47

Разом з тим, з апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_3 просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності до частини позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц.

Так, відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді. ОСОБА_3 , скориставшись своїм правом, заявив про застосування позовної давності у заяві про перегляд заочного рішення суду, яка ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 05 листопада 2020 року відхилена.

З урахуванням наведеного зазначене є підставою для вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування позовної давності.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати на сплату житлово-комунальних послуг за період з березня 2013 року та по квітень 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву до суду першої інстанції ОСОБА_5 було подано 30.11.2016 року.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення витрат на житлово-комунальні посули за період з березня 2013 року по листопад 2013 року задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності.

З копій квитанцій долучених до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 з грудня 2013 року по квітень 2017 року було сплачено 19846,47 гривень, отже з ОСОБА_3 до стягнення підлягає Ѕ частина вказаних витрат, а саме 9923,23 гривень.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржене рішення скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 9923,23 гривень.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2017 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по комунальним послугам на утримання квартири АДРЕСА_1 за період з грудня 2013 року по квітень 2017 року в розмірі 9923,23 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О.М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін