Справа № 357/9670/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бебешко М. М. ,

при секретарі - Ковальчук Ю. В.,

За участі сторін:

представника позивача ОСОБА_1 ;

відповідача ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2021 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 через свого представника - адвоката Маліцького О.О. звернулися до Білоцерківського міськрайонного суду із вказаним позовом у якому просили суд визнати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказали, що позивачам на праві спільної часткові власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 . 30.07.2014 ОСОБА_3 уклав шлюб із ОСОБА_8 , від якого у сторін ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька ОСОБА_6 , яку було зареєстровано в даному житловому будинку 13.01.2015 року. Відповідач ОСОБА_8 спільно з двома своїми дітьми від першого шлюбу ОСОБА_9 . ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були зареєстровані в даному житловому будинку з 30.08.2014. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було розірвано. Відповідачі з листопада 2018 року у спірному будинку не проживають, про що складено акт про фактично проживаючих осіб від 12.08.2021. Перешкод у користуванні будинком відповідачам позивачі не чинять. Факт реєстрації відповідачів у спірному будинку порушує права позивачів на користування майном, позбавляє можливості оформити субсидію та продати в майбутньому вказаний будинок. Відповідачі проживають без реєстрації в будинку АДРЕСА_2 і добровільно зніматися з реєстрації не бажають.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 17 серпня 2021 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

Ухвалою суду від 23 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26 жовтня 2021 року. Вказаною ухвалою зобов`язано службу у справах дітей Білоцерківської міської рада надати до суду висновок щодо розв`язання спору.

У зв`язку з неявкою третьої особи в підготовче засідання, призначене на 26 жовтня 2021 року, підготовче засідання у справі відкладено на 24 листопада 2021 року.

22 листопада 2021 року на адресу суду від служби у справах дітей Білоцерківської міської ради надійшов письмовий висновок щодо розв`язання спору.

Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року закрито підготовче засідання у справі та призначено судовий розгляд на 21 січня 2022 року.

В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Маліцький О.О. підтримав позовні вимоги та просив суд їх задоволити. Пояснив, що ОСОБА_3 по вихідних днях на протязі останнього року забирає свою доньку ОСОБА_6 до себе в будинку по АДРЕСА_1 . Також, представник позивача пояснив суду, що позивачі не будуть заперечувати щодо рішення суду про відмову в задоволенні позову в частині визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, заперечуючи проти їх задоволення в частині визнання втрати права на користування житловим приміщенням малолітньої ОСОБА_6 , яка є їх спільною донькою із позивачем ОСОБА_3 . Пояснила суду, що ОСОБА_6 по вихідних днях та на канікулах відвідує свого батька ОСОБА_3 за місцем проживання останнього та не втратила право на користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Направив 21 січня 2022 року на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 і ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі із 30.07.2014 до моменту його розірвання рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухваленим 22 жовтня 2018 року.

Від спільного проживання у ОСОБА_3 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька ОСОБА_6 .

Станом на 11.08.2021 в будинку АДРЕСА_1 зареєстровано 8 осіб, у тому числі позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та відповідачі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 .

Актом № 17/4 від 12.08.2021 року про фактично проживаючих осіб в будинку АДРЕСА_1 вказано, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 з листопада 2018 року тимчасово відсутні за місцем реєстрації.

Ковалівською сільською радою Білоцерківського району Київської області 04.03.2021 року видано довідку про те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 і ОСОБА_6 , дійсно проживають без реєстрації в будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 782 від 09 листопада 2021 року надано суду висновок щодо розв`язання спору про визнання малолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщення. Відповідно до даного рішення, визнання ОСОБА_8 , та її малолітніх дітей ОСОБА_9 і ОСОБА_10 такими, що втратили право користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 є доцільним і таким, що не порушує їх прав. Визнання малолітньої ОСОБА_6 такою, що втратила користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 є недоцільним, оскільки це призведе до звуження обсягу її існуючих житлових прав та порушення охоронюваних законом інтересів.

При вирішенні справи суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.1,2 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з вимогами абзацу 3 ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що позивачі є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_8 , спільно зі своїми малолітніми дітьми від першого шлюбу ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , не є членами сім`ї власників будинку, спільним побутом із позивачами не пов`язані, за місцем реєстрації відсутні понад один рік.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач ОСОБА_8 спільно зі своїми дітьми від першого шлюбу, як колишні члени сім`ї співвласника ОСОБА_3 , що понад 3 роки не проживають за місцем реєстрації, відповідно до вимог статей 391, 405 ЦК України втратили право на користування житлом.

Вказані позовні вимоги визнані в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_8 і визнання позову в цій частині приймається судом, так як не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

При вирішенні питання щодо позовних вимог щодо втрати права користування житловим приміщенням ОСОБА_6 суд виходить з наступного:

Згідно статті 47 Конституції України - кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з вимогами частини першої-четвертої статті 29 Цивільного кодексу України - місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 3 Сімейного кодексу України передбачено, що смію складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» - діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

За змістом ст.160 СК місце проживання дитини визначається наступним чином: дитини віком до десяти років - за згодою батьків; дитини, яка досягла десяти років - за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_6 є спільною донькою позивача ОСОБА_3 і відповідача ОСОБА_8 , залишаючись членом сім`ї свого батька ОСОБА_3 , зберігає право користування і спірним житловим будинком, оскільки її батько ОСОБА_3 є співвласником даного будинку.

Оскільки між батьками малолітньої ОСОБА_6 не було спору щодо визначення їх місця проживання, то вона мають право користуватися житлом обох батьків, що не суперечить положенням ч.6 ст.29 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа може мати кілька місць проживання.

В цьому контексті слід звернути увагу, що наявність здійсненої у передбаченому законом порядку реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_6 у спірному житловому будинку свідчить про відсутність заперечень позивачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 щодо набуття відповідачем ОСОБА_6 права на користування та проживання у спірному житловому будинку на правах члена сім`ї наймача.

Таким чином, відповідач ОСОБА_6 за згодою позивачів набула право користування спірною квартирою.

До теперішнього часу відповідач ОСОБА_6 не досягла повноліття, а відтак не набула повної цивільної дієздатності, що свідчить про поважність причин її не проживання у спірному житловому будинку, оскільки вона в силу свого віку не може самостійно виконувати свої обов`язки члена сім`ї наймача і нести відповідальність за їх недотримання, отже відсутні правові підстави для втрати малолітньою ОСОБА_6 права користування спірним житловим будинком.

Разом з цим, судом встановлено і підтверджено поясненнями представника позивача в судовому засіданні що відповідач ОСОБА_6 на протязі останнього року, періодично перебуває в будинку свого батька, відповідача ОСОБА_6 .

За таких обставин доводи позивачів про те, що відповідач ОСОБА_6 втратила право користування спірним житловим будинком є помилковими.

За таких обставин суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задоволити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач 1: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_1 .

Позивач 2: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 . РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач 2: ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 . РНОКПП: матеріали справи не містять.

Відповідач 3: ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_4 . РНОКПП: матеріали справи не містять.

Відповідач 4: ОСОБА_7 , місце проживання: АДРЕСА_4 . РНОКП: матеріали справи не містять.

Повний текст рішення суду складено 25 січня 2022 року.

СуддяМ. М. Бебешко