Справа 237/101/22
Номер провадження 2/237/623/22
УХВАЛА

про передачу позовної заяви за підсудністю

18 січня 2022 р. суддя Мар`їнського районного суду Донецької області Ліпчанський С.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та визнання права власності.

У поданій до суду позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача борг за договором позики від 19.02.2015 року та розпискою від 19.02.2015 року 1 094 00, 00грн. шляхом звернення стягнення на майно, а саме нежитлового приміщення площею 127, 58 м. кв. за адресою АДРЕСА_1 та визнати за позивачем право власності на вищевказане майно.

Вирішуючи питання про можливість прийняття позовної заяви до розгляду і відкриття провадження у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах Верітас проти України та Сокуренко та Стригун проти України , суд не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України Про судоустрій та статус суддів ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Згідно із частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Приписами цивільного судочинства (частина перша статті 114 ЦПК України в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, частина перша статті 30 ЦПК України в чинній редакції) передбачено виключну підсудність позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, які пред`являються за місцем знаходження майна або його основної частини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі

№ 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20) сформовано правову позицію, що забезпечуючи єдність у застосуванні процесуального законодавства, суди цивільної юрисдикції стало застосовували це положення таким чином, що у цьому випадку виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК України). Враховуючи положення статті 181 ЦК України, зазначали, що такими є, наприклад, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (така позиція викладена, наприклад, у пункті 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ , а також в подальшому Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 та від 11 липня 2019 року у справі № 426/7217/18).

З аналізу вищенаведених норм закону вбачається, що позов про стягнення боргу та визнання права власності належить до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна та пред`являється в порядку частини першої статті 30 ЦПК України, а тому положення статті 27 ЦПК України про підсудність позову за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в даному випадку не застосовуються.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору у цій справі є визнання права власності на нежитлове приміщення площею 127, 58 м. кв. за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, спірний об`єкт нерухомого майна територіально знаходиться в межах Вугледарського міського суду Донецької області, а тому даний позов, в порядку частини першої статті 30 ЦПК України, не підсудний Мар`їнському районному суду Донецької області.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378ЦПК України).

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у пункті 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається належний суд , тобто суд, уповноважений розгядати конкретну справу.

Відповідно до частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно із статтею 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи викладене вище, дана справа не підсудна Мар`їнському районному суду Донецької області, в порядку частини першої статті 27 ЦПК України, а тому відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України підлягає передачі до Вугледарського міського суду Донецької області (85670, м.Вугледар, вул. Трифонова, 22).

Керуючись статтями 27, 30, 31, 32, 187, 258-261, 353 ЦПК України, суддя

П О СТ А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та визнання права власності, передати за підсудністю до Вугледарського міського суду Донецької області (85670, м.Вугледар, вул. Трифонова, 22).

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя С.М.Ліпчанський