Постанова

Іменем України

19 січня2022 року

м. Київ

справа № 766/17333/20

провадження № 61-13389св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

заявник (боржник) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс»,

стягувач- ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,

особа, дії якої оскаржуються - приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс» на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від

20 травня 2021 року у складі суддді Войцеховської Я. В. та постанову Херсонського апеляційного суду від 08 липня 2021 року в складі колегії суддів: Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., Полікарпової О. М.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст скарги

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс» (далі - ТОВ «Дісплей-Плюс», Товариство) звернулося до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д. С. (далі - приватний виконавець).

Вимоги за скаргою мотивовані тим, що на адресу ТОВ «Дісплей-Плюс» надійшли листи приватного виконавця Виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д. С. №№ 7922, 7943, 7944 від 21 жовтня 2020 року

з доданими до них копіями постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 63362315.

Приватним виконавцем Манікіним Д. С. накладено арешт на нерухоме майно Товариства.та всі належні Товариству грошові кошти на банківських рахунках.

Усі зазначені постанови приватного виконавця Манікіна Д. С.

є неправомірними та такими, що порушують законні права та інтереси Товариства, тому підлягають скасуванню в судовому порядку.

У постанові про відкриття виконавчого провадження від 21 жовтня 2020 року зазначено, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа № 667/1646/14-ц, однак 05 березня 2015 року на підставі зазначеного виконавчого листа постановою головного державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління у Херсонській області вже відкрито виконавче провадження № 46731701.

Постановою державного виконавця Суворовського РВ ДВС від 10 березня

2015 року ВП № 46731701 накладено арешт на все майно Товариства в межах суми боргу 1 846 996,96 грн, що підтверджується записом про обтяження

№ 8990846.

Постановою головного державного виконавця Суворовського РВ ДВС

м. Херсона у Херсонській області від 22 січня 2018 року ВП №46731701 прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відкриття і здійснення двох окремих виконавчих проваджень на підставі одного і того ж виконавчого документа чинним законодавством України не передбачено, тому винесення 21 жовтня 2020 року приватним виконавцем Манікіним Д. С. постанови про відкриття виконавчого провадження

№ 63362315 за виконавчим листом № 667/1646/14 неправомірне та підлягає скасуванню в порядку частини другої статті 451 ЦПК України.

Правовим наслідком визнання судом зазначеної постанови незаконною буде необхідність визнання неправомірними і скасування всіх послідуючих постанов приватного виконавця, прийнятих ним в межах неправомірно відкритого виконавчого провадження.

На підставі викладеного ТОВ «Дісплей-Плюс» просило визнати неправомірними і скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д. С. від 21 жовтня 2020 року про відкриття виконавчого провадження та від 29 жовтня 2020 року про арешт нерухомого майна, про арешт грошових коштів, про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20 травня

2021 року, залишеною без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 08 липня 2021 року, у задоволенні скарги відмовлено.

Суди виходили з того, що на момент винесення постанови ВП №63362315 від

21 жовтня 2020 року про відкриття виконавчого провадження, приватним виконавцем Манікіним Д. С. інших відкритих виконавчих проваджень

з виконання виконавчого листа № 667/1646/14-ц про стягнення з ТОВ «Дісплей-Плюс» заборгованості за кредитним договором № 010/04-02/2126 від 31 березня 2008 року не було; посилання скаржника на існування паралельно двох однакових виконавчих проваджень є безпідставною, оскільки відрите вперше 05 березня 2015 року ВП № 46731701, де боржником є ТОВ «Дісплей-Плюс» - завершено згідно постанови головного державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби

м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області від 22 січня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту четвертого статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Аргументи учасників справи

06 серпня 2021 року ТОВ «Дісплей-Плюс» подало до Верховного Суду касаційну скаргу,в якій просить судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам даної справи і не ґрунтуються на законі, суд застосував пункт четвертий статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» неправильно, оскільки такі поняття, як «завершене» виконавче провадження або «завершення» виконавчого провадження нормами Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено.

Законом передбачено поняття закінчення виконавчого провадження. Повернення виконавчого документу не є підставою для визнання виконавчого провадження «завершеним».

Висновок суду про відсутність інших відкритих виконавчих проваджень спростовується ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від

11 травня 2021 року про заміну стягувача - АТ «Кристалбанк» на правонаступника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 46731701.

Постанову суд апеляційної інстанції мотивував суперечними висновками. На підставі аналізу норм статей 37, 39 і 40 Закону України «Про виконавче провадження» суд апеляційної інстанції спочатку дійшов правильного висновку про те, що «виконавче провадження № 46731701, що перебувало на виконанні у Суворовської ДВС по виконанню виконавчого листа

№ 667/1646/16-ц від 13 листопада 2014 року, не було закінчено», потім заперечив факт заміни стягувача у виконавчому провадженні № 46731701 ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11 травня

2021 року по справі № 667/1646/14-ц, що не відповідає змісту резолютивної частини цієї ували, а також нормі частини четвертої статті 82 ЦПК України щодо обставин, встановлених рішенням суду, що набрало законної сили. Всупереч своєму ж висновку та встановленим ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11 травня 2021 року по справі

№ 667/1646/14-ц обставинам вказав, що «така заміна стягувача не свідчить про існування відкритого виконавчого провадження з приводу виконання того ж виконавчого листа».

Суперечливість наведених висновків свідчить, що при вирішенні цієї справи суд апеляційної інстанції норму пункту четвертого статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» застосував неправильно.

Відкриття двох окремих виконавчих проваджень щодо одного і того

ж боржника щодо стягнення одного і того ж боргу на підставі одного і того

ж виконавчого документа чинним законодавством України не передбачено, то слід дійти висновку, що прийняте приватним виконавцем Виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д. С. рішення про відкриття виконавчого провадження № 63362315 за виконавчим листом № 667/1646/14, за яким вже з 05 березня 2015 року відкрито виконавче провадження

№ 46731701, є неправомірним, яке підлягає скасуванню в порядку частини другої статті 451 ЦПК України.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі.

В ухвалі Верховного Суду зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 червня

2014 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ТОВ «Дісплей-Плюс» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Дісплей-Плюс» заборгованість за кредитним договором у розмірі

195 928,35 дол. США, що по курсу НБУ становить 1 846 996,96 грн, та 1 827,00 грн судових витрат.

13 листопада 2014 року на підставі зазначеного судового рішення, Комсомольський районний суд м. Херсона видав виконавчий лист

№ 766/1646/14-ц про стягнення з ТОВ «Дісплей-плюс» на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 195 298,35 дол США.

05 березня 2015 року ВДВС Суворовського районного управління юстиції у

м. Херсон відкрито виконавче провадження №46731701 на підставі виконавчого листа № 766/1646/14-ц.

22 січня 2018 року головним державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон ГТУЮ

у Херсонській області Островським Б. Л. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту четвертого статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» із зазначенням, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 22 січня 2021 року.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 червня

2019 року, залишеною без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на АТ «Кристалбанк».

21 жовтня 2020 року приватним виконавцем Виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д. С. за заявою стягувача винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №63362315 про стягнення з ТОВ «Дісплей-Плюс» заборгованості за кредитним договором № 010/04-02/2126 від 31 березня 2008 року у сумі 195 925,35 дол США, що по курсу НБУ дорівнює 1 846 996,96 грн, яка направлена боржнику для виконання.

21 жовтня 2020 року та 29 жовтня 2020 року приватний виконавець

Манікін Д. С. виніс постанови: про стягнення з боржника основної винагороди, про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження; про арешт нерухомого майна, арешт грошових коштів боржника.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19 січня

2021 року задоволена заява АТ «Кристалбанк» про видачу дублікату виконавчого листа. Видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі

№ 667/1646/14-ц виданий Комсомольським районним судом м. Херсона про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором

№ 010/04-02/2126 від 31 березня 2008 року у розмірі 195 298,35 дол. США.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний

і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті

6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91,

§ 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора

в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України

в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Встановивши, що 22 січня 2018 року головним державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області виконавчий лист № 667/1646/16-ц про стягнення з ТОВ «Дісплей-Плюс» на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованості повернуто стягувачу на підставі пункту 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» та роз`яснено право повторного пред`явлення цього виконавчого документу повторно до 22 січня 2021 року; повторно зазначений виконавчий документ пред`явлений до виконання приватному виконавцю Манікіну Д. С., у якого підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження були відсутні, суди зробили обґрунтований висновок, що приватний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження. Тому відсутні підстави для задоволення скарги про визнання неправомірними і скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, про арешт нерухомого майна та про арешт грошових коштів. Права та інтереси боржника наведеними рішеннями приватного виконавця не порушено.

Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Разом з цим, відповідно до частини першої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України

02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Згідно частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб),

у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі

№ 754/2223/15-ц (провадження № 14-568цс19) зазначено, що «критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законодавством умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в Законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Така пряма вказівка, зокрема, міститься у частині другій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка набула чинності 05 жовтня 2016 року, та відповідно до якої внесені зміни в ЦПК України».

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року

у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18) зроблено висновок, що: «імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи

з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. […] Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду

у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18)».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного судувід 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20 (провадження № 61-1св21) зроблено висновок, що «правовідносини в частині визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження є адміністративно-правовими, а тому справа у цій частині підлягає розгляду за правилами адміністративногосудочинства».

За таких обставин скарга ТОВ «Дісплей-Плюс» в частині вимог про скасування постанов приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частиніз підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення

в частині відмови в задоволенні вимог скарги про скасування постанов приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадженняухвалені без додержання норм процесуального права, а тому оскаржені рішення у цій частині необхідно скасувати, а провадження у справі - закрити, в іншій частині - залишити без змін.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність

у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

Оскільки у цій справі об`єднано в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, відсутні підстави для направлення Верховним Судом справи в частині вимог скарги про скасування постанов приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження до адміністративного суду.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 402, 410, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс» задовольнити частково.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 20 травня

2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 08 липня

2021 року в частині відмови в задоволенні вимог скарги Товариства

з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс» про визнання неправомірними і скасування постанов приватного виконавця Виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича про стягнення

з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження скасувати.

Провадження у справі в зазначеній частині закрити.

В іншій частині ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від

20 травня 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від

08 липня 2021 року залишити без змін.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 20 травня 2021 року та постанова Херсонського апеляційного суду від 08 липня 2021 року

в скасованій частині втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук