Ухвала

21 січня 2022 року

м. Київ

справа № 335/1041/19

провадження № 61-814ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ленд Дівелопмент», про визнання незаконним та скасування рішення Запорізької міської ради, визнання недійсними договорів оренди землі та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Запорізької міської ради, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ленд Дівелопмент» (далі - ТОВ «Ленд Дівелопмент»), про визнання незаконним та скасування рішення Запорізької міської ради, визнання недійсними договорів оренди землі та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що на початку жовтня 2018 року їй стало відомо про суттєві порушення, які мали місце при передачі Запорізькою міською радою в оренду ТОВ «Ленд Дівелопмент» земельних ділянок на перехрещенні вул. Незалежної України (колишня назва - Сорок років Радянської України) та вул. Лермонтова.

Вважала що оскаржуване рішення та договори оренди землі від 17 квітня 2009 року № 70, № 71 порушують передбачене статтею 50 Конституції України її право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, а також її право, як члена територіальної громади м. Запоріжжя, самостійно вирішувати питання місцевого значення у межах Конституції і законів України.

Зазначала, що м. Запоріжжя є промисловим містом з високою концентрацією металургійних підприємств у межах міста, внаслідок чого в повітрі постійно перевищуються гранично-допустимі концентрації шкідливих речовин, що підтверджується офіційними даними з відкритих джерел, зокрема з сайту Запорізької обласної державної адміністрації, документ «Екологічний профіль Запорізької області», а також сайту Державної установи «Запорізький обласний лабораторний центр» Міністерства охорони здоров`я України.

Внаслідок перевищення у повітрі м. Запоріжжя гранично-допустимих концентрацій шкідливих речовин у місті десятки тисяч людей хворіють онкологічними захворюваннями, захворюваннями щитовидної залози, астматичними та алергічними захворюваннями, що є загальновідомими фактами.

У таких умовах єдиним захистом та зменшенням шкідливого впливу на життя та здоров`я мешканців м. Запоріжжя є зелені насадження - дерева та відповідно території зелених насаджень загального користування (парки, сквери).

Крім того, передача земельних ділянок в оренду ТОВ «Ленд Дівелопмент» відбулась з порушенням норм чинного на той час законодавства України.

Ураховуючи вищевикладене та з урахуванням уточнень, просила суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Запорізької міської ради від 24 грудня 2008 року № 62/131 «Про передачу в оренду ТОВ «Ленд Дівелопмент» земельних ділянок на перехрещенні вул. 40 років Радянської України та вул. Лермонтова для розташування багатофункціонального торгово-розважального комплексу;

- визнати недійсними договори оренди землі від 17 квітня 2009 року № 70, № 71, укладені між Запорізькою міською радою та ТОВ «Ленд Дівелопмент»;

- стягнути 300 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної діяльності Запорізької міської ради.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що позивачем не доведено факту порушення її прав діями Запорізької міської ради внаслідок прийняття рішення від 24 грудня 2008 року № 62/131 та укладення договорів оренди землі від 17 квітня 2009 року № 70, № 71.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та її представника задоволені частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Запорізької міської ради від 24 грудня 2008 року № 62/131«Про передачу в оренду ТОВ «Ленд Дівелопмент» земельних ділянок на перехрещенні вул. 40 років Радянської України (нова назва вулиці - Незалежної України) та вул. Лермонтова для розташування багатофункціонального торгово-розважального комплексу.

Визнано недійсними договори оренди землі від 17 квітня 2009 року № 70, № 71, укладені між Запорізькою міською радою та ТОВ «Ленд Дівелопмент».

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що Запорізька міська рада при прийнятті рішення від 24 грудня 2008 року № 62/131 та укладення договорів оренди землі від 17 квітня 2009 року № 70, № 71 діяла всупереч територіальної громади м. Запоріжжя.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завданої моральної шкоди.

14 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2021 року у вказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою касаційного оскарження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини 2 статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 4 статті 389 ЦПК України з посиланням на частину 1 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 1 статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 3 статті 411 ЦПК України, з обґрунтуванням наявності таких підстав.

Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що наявність підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України (якщо суд не дослідив зібрані у справі докази), може бути підставою для скасування судового рішення лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

У поданій касаційній скарзі заявниця, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Посилання заявниці у касаційній скарзі на постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування

моральної (немайнової) шкоди» не є належним обґрунтуванням такої підстави касаційного оскарження судового рішення, яка передбачена пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки постанови Пленуму Верховного Суду України не є рішеннями Верховного Суду, які можуть бути наведені як приклад неоднакового застосування норм права у подібних правовідносинах.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявниця не виконала вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню заявниці.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 389, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ленд Дівелопмент», про визнання незаконним та скасування рішення Запорізької міської ради, визнання недійсними договорів оренди землі та відшкодування моральної шкоди повернути заявниці.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак