Справа № 522/1376/22
Провадження № 2/522/2878/22
У Х В А Л А

21 січня 2022 року Суддя Приморського районного суду міста Одеси Ковтун Ю.І., дослідивши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛОГВІ» про визнання публічних торгів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Національного банку України, товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛОГВІ» про визнання публічних торгів недійсними.

Разом з позовною заявою позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій просить:

- заборонити Національному банку України та товариству з обмеженою відповідальністю «БЕЛОГВІ» укладати договір купівлі-продажу окремо розташованої 16-поверхової будівлі офісного центру, загального площею 12101,4 кв.м., що розташована на земельній ділянці площею 1,2426 га, кадастровий номер :40:010:0006, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити державним реєстраторам (у тому числі нотаріусам) вчиняти реєстраційні дії щодо окремо розташованої 16-поверхової будівлі офісного центру, загальною площею 12101,4 кв.м., що розташована на земельній ділянці площею 1,2426 га, кадастровий номер :40:010:0006, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви вказує, що аукціон, який ним оскаржується, знаходиться на стадії підписання Договору купівлі-продажу, передання майна та реєстрації права власності. Якщо процедура продажу не буде зупинена, то відповідач зможе зареєструвати право власності на лот за собою та навіть перепродати його. Усе це унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову, та більш того, факт продажу майна буде причиною відмови у позові оскільки спосіб захисту права втратить свою ефективність. Відтак є об`єктивна необхідність у забезпеченні позову шляхом встановлення судової заборони на вчинення відповідних дій.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали позовної заяви у межах вирішення зазначеної заяви представника позивача, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, з мотивів забезпечення позову, зазначених у заяві, вбачається, що вони не дають підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у справі, предметом спору якої між сторонами є визнання недійсними результатів аукціону. У випадку задоволення позову таке рішення суду не підлягає примусовому виконанню, не є майновим та не носить зобов`язального характеру.

Крім того, зважаючи на предмет позову, позивачем не доведено, що його забезпечення в обраний ним спосіб є співмірним із заявленими вимогами, позаяк вартість рухомого майна про яке вказує позивач, становить 41 700 гривень.

Поряд з цим, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру (ст. 150 ч. 11 ЦПК України).

В обґрунтування вжиття заходів забезпечення позову у спосіб визначений позивачем, останній вказує на необхідність зупинення процедури продажу майна, однак суд зазначає, що такі дії мають наслідком відкладення, зупинення чи інше втручання у проведення аукціону та в силу імперативних приписів ч. 11 ст. 150 ЦПК України є недопустимим.

Отже, заходи забезпечення позову, на застосуванні яких наполягає позивач не ґрунтуються на вимогах необхідності, достатності, та співмірності із заявленими позовними вимогами.

Керуючись ст. ст.149-154, 260, 261, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.І.Ковтун