Справа № 638/604/20
Провадження № 2/761/4004/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань Путря Д.В.

за участі позивача та представника відповідача ОСОБА_1, Гоцко Р.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Аграрний фонд» про зміну у формулюванні причин звільнення з роботи, стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, -

в с т а н о в и в:

У провадженні судді Осаулова А.А. перебуває вказана цивільна справа, в якій ухвалою судді від 29.11.2021 р. відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

25.01.2022 р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_1 уточнену позовну заяву підтримав.

Представник відповідача заперечив щодо прийняття уточненої позовної заяви, подав клопотання про залишення заяви про уточнення позовних вимог без руху через несплату судового збору останнім.

Вислухавши думку присутніх учасників справи, суд дійшов наступного висновку.

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Аграрний фонд (далі - ПАТ Аграрний фонд ) про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника.

16 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив: визнати незаконним формулювання причин звільнення ОСОБА_1 , зазначених у наказі ПАТ «Аграрний фонд» від 09 грудня 2019 року №550-К «за власним бажанням відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України» та змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 у наказі ПАТ «Аграрний фонд» від 09 грудня 2019 року № 550-К «за власним бажанням відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України» на «звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням уповноваженим органом власника законодавства про працю відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України» і зобов`язати уповноважених осіб ПАТ «Аграрний фонд», внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 , а саме у розділі «Відомості про роботу» «Запис від 09 грудня 2018 року № 11 «Звільнено із займаної посади за власним бажанням відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України - вважати недійсним» та внести новий запис «Звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням уповноваженим органом власника законодавства про працю відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України»; стягнути з ПАТ Аграрний фонд на користь ОСОБА_1 невиплачену у листопаді 2019 року частину заробітної плати (премію КРІ) в сумі 22 804,96 грн; стягнути з ПАТ Аграрний фонд на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в сумі 243 484,76 грн; стягнути з ПАТ Аграрний фонд на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 147 223,44 грн.

25.01.2022 р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, за змістом якої останній просив: скасувати наказ ПАТ Аграрний фонд №550-К від 09.12.2019 р.; поновити на посаді заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Харківській області департаменту середнього та малого бізнесу ПАТ Аграрний фонд; стягнути з ПАТ Аграрний фонд середній заробіток за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням з 10.12.2019 р. по день прийняття рішення судом, що станом на 21.01.2022 р. складає 1264067,67 грн.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (провадження № 14-703цс19) застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі ''«Дія 97» проти України'' від 21 жовтня 2010 року).

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21).

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно із частиною третьою статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання (частина друга статті 189 ЦПК України).

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

На відміну від викладеного, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Водночас не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.

З огляду на викладене необхідно порівняти зміст заяви про уточнення позовних вимог від 16.03.2020 р. та зміст заяви про уточнення позовних вимог від 25.01.2022 р.

Так, в заяві про уточнення позовних вимог від 16.03.2020 р позивач просив змінити у формулюванні причини звільнення з роботи, стягнути заробітну плату, не виплачену при звільненні, стягнути вихідну допомогу та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника, а в заяві про уточнення позовних вимог від 25.01.2022 р. позивач просив скасувати наказ про звільнення, поновити його на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Необхідно звернути увагу позивача на те, що зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Крім цього, згідно ст. 177 ч.4 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ст. 6 ч.3 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

В постанові Верховного Суду від 21.12.2019 р. (справа №243/10489/17-ц ) зазначено, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (вимушеного прогулу) за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці» , тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (вимушеного прогулу) не входить до структури заробітної плати. З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» , згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - в справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Беручи до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору виключно за вимоги уточненої заяви про поновлення на роботі, позивачу потрібно сплатити судовий збір (згідно ставок судового збору станом на час подання позову) за вимогу немайнового характеру (про скасування наказу) в розмірі 840,80 грн та за вимогу майнового характеру (з урахуванням розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу- 1264067,47 грн ) в розмірі 10510,00 грн на рахунок отримувача UA0026011 , код банку отримувача МФО - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37995466, отримувач коштів - УК у Шевчен.р-ні/Шевченк.р-н, Банк одержувача - Казначейство України (ЕАП)

Відповідно до ст. 187 ч. 11 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175,177цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 177, 187 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Аграрний фонд» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням, - залишити без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимоги суду в установлений строк уточнена позовна заява буде вважатись неподаною і повернута.

У відповідності до вимог ст.353 ЦПК України ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: Осаулов А.А.