ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 705/6720/15
провадження № 2-зз/753/22/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С. за участі представника відповідача Слободенюк О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 , позивач) до ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , відповідач), треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Черповицька Інна Юріївна, ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя.

Ця цивільна справа надійшла до Дарницького районного суду м. Києва у січні 2017 р. за підсудністю з Уманського міськрайонного суду Черкаської області, яким було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на заявлені до поділу об`єкти нерухомого майна, а саме: ухвалою від 06.01.2016 накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; ухвалою від 18.01.2016 накладено арешт на квартири, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

14.01.2022 відповідач в особі представника ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову. Вимоги заяви мотивовані тим, що заявлені до поділу квартири не являються об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, що встановлено рішеннями судів в інших цивільних справах. Так, постановою Київського апеляційного суду від 01.12.2020 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсними правочинів, на підставі яких заявлені до поділу об`єкти нерухомого перейшли у власність третіх осіб, та у витребуванні квартир у їх теперішніх власників. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірні квартири придбані відповідачем за особисті позичені кошти, які він самостійно повертав стягувачам. Окрім того рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.07.2017 заявлені до поділу квартири визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а договори їх дарування, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , удаваними правочинами. ОСОБА_2 намагалась оскаржити це рішення в апеляційному порядку, проте ухвалою Київського апеляційного суду від 13.05.2021 апеляційне провадження було закрите.

Відповідач вказує, що наявність арештів майна, яке належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , порушує їх права на розпорядження своєю власністю.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_8 вимоги заяви підтримала пославшись на наведені у ній обставини та обґрунтування.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися без повідомлення причин неявки, проте їх нез`явлення не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

Заслухавши представника відповідача та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку. , що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями статті 151 ЦПК України в редакції Закону № 1618-IV, яка була чинною на час постановлення ухвал про забезпечення позову, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до статті 152 цього Кодексу позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

За приписом частини 1 статті 158 ЦПК України у чинній редакції суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Системний аналіз положень норм статей 149-158 ЦПК України дає підстави для висновку, що підставою для скасування заходів забезпечення позову у справі, рішення по якій не прийняте, може бути зміна обставин, які враховувались при прийнятті рішення про їх вжиття.

Такими новими обставинами відповідач вважає, зокрема, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, предметом розгляду якої були вимоги позивача про визнання недійсними правочинів, на підставі яких заявлені до поділу об`єкти нерухомого перейшли у власність третіх осіб.

Погоджуючись з доводами відповідача про преюдиційне значення наведених обставин для розгляду цієї справи, між тим суд зауважує, що відповідно до встановленого процесуальним законом правила оцінки доказів суд має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні.

Оцінка усіх наявних у справі доказівв їх сукупності надається судом при ухваленні рішення по суті позовних вимог, а відтак обставини, встановлені судом при розгляді іншої справи, самі по собі не можуть бути прийняті судом до уваги як підстава для скасування заходів забезпечення позову.

Щодо обставин, встановлених рішенням суду у цивільній справі, у якій позивач не брала участі (за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя), то суд ураховує, що позивач їх може спростувати при розгляді цієї справи, що передбачено нормою частини 5 статті 82 ЦПК України.

Слід також зазначити, що за положеннями цивільного та цивільного процесуального закону захисту підлягає лише порушене або оспорюване право, а в даному випадку суд визнав спірні об`єкти нерухомого майна правом власності подружжя ОСОБА_9 , які не позбавлені права пред`явити позов про звільнення майна з-під арешту у загальному порядку.

Отже ураховуючи, що розгляд справи в суді триває, а потенційний ризик відчуження спірних об`єктів нерухомого майна продовжує існувати, підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтею 158 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:

Ухвала складена та підписана 25.01.2022.