ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/148/22 Справа № 185/8625/20 Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "СІТІ Фінанс", Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання частково недійсним договору, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "СІТІ Фінанс", Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання частково недійсним договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що право вимоги за кредитним договором № 002-03184-130108 від 13 січня 2008 року на день відступлення права вимоги у первісного кредитора не було, заборгованість за кредитним договором відсутня.

Враховуючи викладене, позивачка просила визнати недійсним договір відступлення права вимоги № 2238/К від 07 травня 2020 року, укладеного між Акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" в частині права вимагати Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" від ОСОБА_1 виконання зобов`язання за кредитним договором № 002-03184-130108 від 13 січня 2008 року.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договір відступлення права вимоги між ПАТ «Дельта Банк», як кредитором, та ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", як новим кредитором, укладено із дотриманням норм закону, позивачкою не доведено порушення, невизнання або оспорення цим договором суб`єктивного права, оскільки заперечення щодо розміру заборгованості можуть бути висунуті боржником до нового кредитора.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що новий кредитор безпідставно вимагає від позивача виконати обов`язки, які у неї відсутні, чим порушуються права ОСОБА_1 на належне їй майно.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 07 травня 2020 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" (Новий кредитор) укладено договір № 2238/К про відступлення прав вимоги, згідно умов якого Банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до: позичальників фізичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки божників, за кредитними договорами тощо, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - Основні договори, надалі за текстом - Права вимоги.

Витяг з додатку 1 до договору № 2238/К про відступлення прав вимоги від 07 травня 2020 року містить кредитний договір № 002/03184/130108 від 13 січня 2008 року, боржник - ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості по договору, станом на 07 травня 2020 року - 10055,48 грн..

Згідно договору № 002/03184/130108 від 13 січня 2008 року, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок, надана платіжна картка.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Так, ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивачка посилається в позові, що належним чином виконала зобов`язання з повернення кредиту, посилаючись на суму отриманого кредиту, строк дії кредитної картки, неможливість нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування.

Встановивши, що договір відступлення права вимоги між ПАТ «Дельта Банк», як кредитором, та ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", як новим кредитором, укладено із дотриманням норм закону, тоді як позивачкою не доведено порушення, невизнання або оспорення цим договором суб`єктивного права, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта в скарзі про те, що новий кредитор безпідставно вимагає від позивача виконати обов`язки, які у неї відсутні, чим порушуються права ОСОБА_1 на належне їй майно, - колегія суддів вважає необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно.

Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами.

Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.

Сам по собі факт укладення договору про відступлення права вимоги не створює для позивачки безумовного обов`язку сплатити борг, саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання.

У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивачка не позбавлена права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у неї доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, у постанові від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, у постанові від 19 лютого 2020 року № 639/4836/17.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко