Справа № 274/5703/21
Провадження № 2/0274/417/22
Рішення

Іменем України

14.01.2022 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням-

В с т а н о в и в :

В вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом відповідно до якого просить суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши йому для проживання відособлену житлову кімнату № 7 , площею 8,0 кв.м. та залишити у загальному користуванні із відповідачами кухню, туалет, ванну, комору, лоджію, коридор.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на відповідачам на праві спільної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Наразі в даній квартирі проживає він, його колишня дружина - ОСОБА_2 та її син ОСОБА_4 . Відповідач ОСОБА_3 проживає окремо від них. Відповідачка вважає, що квартира належить виключно їй та дітям, а він не має права проживати в даній квартирі. Після розлучення з відповідачкою ОСОБА_2 він проживав в кімнаті № 5 площею 11,2 кв.м., із якої є вихід на лоджію. Відокремити кімнату від відповідачки ОСОБА_2 шляхом встановлення замка він не взмозі, оскільки буде перекритий вихід на лоджію іншим співвласникам. Виділ в натурі його частки в квартирі з облаштуванням окремого входу, сан. вузла та кухні неможливий. Відповідачка дозволяє собі в любий час доби проходити через його кімнату, може зайти також серед ночі і почати вимагати покинути квартиру, робить проживання в квартирі нестерпним та намагається вижити із квартири.

Зазначає, що має право на 1/4 усієї квартири, що становить 15,1 кв.м., оскільки загальна площа квартири становить 60,4 кв.м. Житлова площа квартири складає 36,9 кв. м., отже належна йому житлова площа становить 9,225 кв.м. Згідно з технічним паспортом квартири найменша кімната № 7 має площу 8,0 кв.м.

В добровільному порядку визначити порядок користування житловим приміщенням він немає можливості, оскільки відповідачка ОСОБА_5 чинить йому перешкоди, тому він вимушений звертатися до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 22.09.2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін ( а.с. 25-26).

02.11.2021 року відповідачкою ОСОБА_2 подано відзив на позову заяву, відповідно до якого зазначає, що просить позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, виділивши в користування позивачу ізольовану житлову кімнату № 7 площею 8,0 кв.м., за нею залишити в користуванні кімнату № 5 площею 11,21 кв.м., без дозволу позивачу користуватися лоджією.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що це позивач, а не вона провокує скандали, щоб вигнати її з їх спільного житла ( а.с. 32-34).

В судове засідання сторони не з"явилися, позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав частково, відмовився від позовної вимоги щодо залишення в загальному користуванні лоджії.

Ухвалою суду від 14.01.2022 року

Відповідачі будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з"явилися, причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Правилами статтей 81,82 ЦПК України встановлено, що: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Предметом спору являється порядок користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1997 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної власності належить квартира АДРЕСА_1 ( а.с.8-9).

Згідно технічного паспорту на квартиру, виготовленого КП " Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, спірна квартира складається з трьох відокремлених житлових кімнат та допоміжних приміщень. Загальна площа квартири становить 60,4 кв.м. Житлова площа 36,9кв.м. Кімнати за план-схемою технічного паспорту № площею 17,7 кв.м.; № 5 площею 11,2 кв.м.; №7 площею 8,0 кв.м., а також кухня площею 87,7 кв.м., туалет 1,4 кв.м, ванна кімната 2,9 кв.м., коридор площею 8,8 кв.м., комора площею 0,8 кв.м., комора площею 0,4 кв.м., лоджія 1,5 кв.м. Кімнати в квартирі є ізольованими.

Між сторонами відсутня згода та наявний спір з приводу порядку користування належною їм на праві спільної часткової власності квартирою.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном відповідної матеріальної компенсації.

Користування майном є однією із складових права власності (ст.ст.317,319 ЦК України), яке гарантоване ст.41 Конституції України.

В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) останньої підлягає поділу в натурі, якщо сторонам можливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Як вбачається з матеріалів справи, між співвласниками спірної квартири не досягнуто згоди щодо порядку користування квартирою, належною їм на праві спільної часткової власності.

Співвласники у разі недосягнення згоди між собою мають право на розділ майна, зокрема, кожен співвласник має право вимагати виділ йому його частки в натурі, а у разі неможливості розділу майна в натурі, має право просити встановити порядок користування спільною квартирою.

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві просить виділити йому в користування відособлену житлову кімнату № 7, площею 8,0 кв.м. та залишити у загальному користуванні із відповідачами кухню, туалет, ванну, комору, коридор.

Відповідачка ОСОБА_5 просить суд виділити їй в користування кімнату № 5 площею 11,21 кв.м.

Рішення суду не може підмінити собою домовленість щодо користування майном, між співвласниками та наймачами. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Тож, враховуючи обставини спірних правовідносин, з метою врегулювання спору між сторонами доцільним є виділення в окреме користування кожному із сторін окремих житлових кімнат для врегулювання спору між ними щодо користування спірною квартирою, а інші приміщення залишити в їх спільному користуванні.

Встановлення порядку користування квартирою жодним чином не впливає на розмір часток сторін у праві власності на квартиру і не обмежує їх право власності.

Суд вважає необхідним встановити порядок користування квартирою відповідно до запропонованого позивачем варіанту. Вказаний порядок відповідатиме інтересам всіх проживаючих у квартирі, крім того, виявляє право позивача на визначення порядку користування як власником майна.

Враховуючи те, що позивачем понесені витрати на сплату судового збору в сумі 908 грн., тому відповідно до ст.141 ЦПК України на його користь в рівних частинах з відповідачів підлягають стягають понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6-13, 76-81, 89,141,223,247, 258, 259, 263- 265, 354 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом виділення у користування:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ізольовану житлову кімнату площею 8,0 кв.м. ( приміщення №7).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , , ізольовану житлову кімнату площею 11,2 кв.м. з лоджією площею 1,5 кв.м. (приміщення 5 (І) ).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 1981 р.н., ізольовану житлову кімнату площею 17,7 кв.м. ( приміщення № 4).

Решту приміщень: коридор, комору площею 0,8 кв.м., кухню, комору площею 0,4 кв.м., ванну, туалет, залишити в спільному користуванні співвласників квартири ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по 302,67 грн., з кожного окремо.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.М. Вдовиченко