Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8378/20 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів : Талько О.Б, Трояновської Г.С.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №295/8378/20 за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Савсервіс Карпати», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2021 року, яке ухвалено суддею Кузнєцовим Д.В.

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що 28.12.2016 о 19 годині 00 хвилин ОСОБА_2 , перебуваючи у трудових відносинах з ДП «Савсервіс Карпати», керуючи належним відповідачу автомобілем IVECO DAILY, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи рух по ділянці проїзної частини проспекту Миру поблизу будинку № 57 у м. Житомирі в напрямку від вулиці Гетьмана Самойловича до вулиці Героїв Базару, порушивши вимог п. 2.3 (б), 16,5, 18.2 Правил дорожнього руху України, здійснив наїзд на ОСОБА_1 , яка завершувала перехід проїзної частини проспекту Миру на пішохідному переході. Вироком Богунського районного суду м.Житомира від 05.02.2020 року по справі №295/9639/17, залишеним без змін у цій частині ухвалою Житомирського апеляційного суду від 13.07.2020 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 4 250 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Позивач зазначає, що в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди вона отримала численні тілесні ушкодження, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я. Із місця ДТП її було госпіталізовано у відділення травматології КУ Центральна міська лікарня № 2 м. Житомира, де позивач стаціонарно лікувалася із 28.12.2016 по 25.01.2017 року. Крім того, за висновком комісійної судово-медичної експертизи №26-к від 30.10.2019 року внаслідок отриманої нею у ДТП травми 28.12.2016 року, стійка втрата загальної працездатності позивача становить 25 відсотків. Так за період з часу ДТП на лікування та обстеження позивачем було витрачено 24405,21 грн. особистих коштів, які зобов`язаний відшкодувати відповідач. Також позивач звернула увагу на обов`язок відповідача відшкодувати їй заробіток, втрачений внаслідок каліцтва в розмірі 25% від мінімальної заробітної плати, оскільки на момент завдання шкоди вона не працювала. Внаслідок вищевказаної ДТП позивачу була завдана матеріальна та моральна шкода, яку повинне відшкодувати ДП «Савсервіс Карпати», оскільки водій ОСОБА_2 , який порушив вимоги ПДР та здійснив наїзд на позивача, є працівником ДП «Савсервіс Карпати».

Крім того позивач просить суд стягнути із ДП «Савсервіс Карпати» 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди зважаючи на те, що після ДТП вона тривалий час взагалі не могла пересуватися, лікувалася стаціонарно, була тривалий час нерухомою, відчувала сильний фізичний біль і відчуває його до цього часу, потребує подальшого лікування, визнана інвалідом 2-ї групи та пересувається тільки із палицею на невеликі відстані. При цьому коли позивач була абсолютно безпомічна із вини водія, останній разом зі своїм роботодавцем взагалі не допомагали їй з оплатою лікування. Вказані обставини призвели до постійних глибоких душевних страждань, моральних переживань, які не подолані до цих пір, від усього цього вона відчуває дотепер стійкий глибокий психічний стрес.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто із Дочірнього підприємства «Савсервіс Карпати» на користь ОСОБА_1 70 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем подано до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд належним чином не обґрунтував свої висновки в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування втраченого заробітку та в частині стягнення моральної шкоди. При цьому суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди саме страховою компанією, не звернувши увагу, що позов був пред`явлений безпосередньо до роботодавця винної особи - ДП «Савсервіс Карпати» на підставі ст. 1172 ЦК України, яка передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обовязків. Також розмір присудженої моральної шкоди явно не відповідає тяжкості моральних страждань та переживань позивача, з урахуванням обставин справи, її тривалості, що детально обґрунтовано у позовній заяві.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.

В судовому засіданні позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Представник відповідача вважає, що підстави для скасування рішення районного суду відсутні, оскільки воно прийнято з дотриманням норм чинного законодавства.

Треті особи у справі в судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та їх вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 28.12.2016 о 19 год 00 хв ОСОБА_2 , керуючи технічно-справним автомобілем IVECO DAILY, номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи рух по ділянці проїзної частини проспекту Миру поблизу будинку № 57 у м.Житомирі в напрямку від вулиці Гетьмана Самойловича до вулиці Героїв Базару, в порушення вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, порушуючи вимоги п. 16.5 зазначених Правил, при ввімкненні сигналу світлофора, що дозволяє рух, не надав дорогу пішоходу, який завершував рух через перехрестя, порушуючи вимоги п. 18.2 зазначених Правил на регульованому пішохідному переході при сигналі світлофора, що дозволяє рух транспортним засобам, не надав дорогу пішоходу, який закінчував перехід проїзної частини, та як наслідок допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка завершувала перехід проїзної частини проспекту Миру зліва на право відносно руху транспортного засобу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого компресійно-уламкового перелому тіла 2-го поперекового хребця, переломів кісток тазу, вертлюгової впадини зліва, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я.

Вироком Богунського районного суду м.Житомира від 05.02.2020 року по справі №295/9639/17, залишеним без змін у цій частині ухвалою Житомирського апеляційного суду від 13.07.2020 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 4250 грн. без позбавленням права керувати транспортними засобами (а.с.34-35).

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 26-к від 30.10.2019 року, проведеної експертами Обласного бюро СМЕ Вінницької обласної ради, порушення статики та ходи у ОСОБА_1 є наслідком травми, яку вона отримала внаслідок ДТП 28.12.2016 року і становить 25 відсотків стійкої втрати загальної працездатності (а.с.40-41).

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною комісією від 08.08.2017 №782804 ОСОБА_1 повторно було встановлено другу групу інвалідності (а.с.15 т.1).

Із матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля IVECO DAILY, державний номерний знак НОМЕР_1 , є ДП «Савсервіс Карпати» (а.с.2 зворот). Крім того, представник Дочірнього підприємства в судовому засіданні визнав ту обставину, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із відповідачем на момент вчинення ДТП 28.12.2016 року.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля IVECO DAILY, д.н.з. НОМЕР_1 , ДП «Савсервіс Карпати» на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Галицька», що підтверджується копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5219863 (а.с.84). Згідно з даним полісом, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200 000 грн. Розмір франшизи 510 грн.

Згідно з ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності із ч. 1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно із положеннями статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

У відповідності до загальних принципів відшкодування шкоди на позивача покладається обов`язок довести факт завдання йому, діями чи бездіяльністю відповідача, майнової шкоди та її розмір, а на відповідача, в разі його не згоди, покладається обов`язок довести, що шкоду завдано не з його вини.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 просила відшкодувати з ДП «Савсервіс Карпати» понесені нею витрати на лікування та обстеження за період із часу ДТП до моменту звернення до суду із позовом (16.07.2020) в розмірі 24 405,21 грн, а також відшкодувати заробіток (дохід), втрачений внаслідок зменшення загальної працездатності в розмірі 25% на весь час стійкої втрати працездатності, який згідно наданого стороною позивача розрахунку за період із 28.12.2016 по 13.09.2021 року становить 60 422,70 грн.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статте 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Частиною першою статті 1197 ЦК України визначено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до ЦК України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті.

Під час розгляд справи було встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля IVECO DAILY, д.н.з. НОМЕР_1 , ДП «Савсервіс Карпати» була застрахована у ПрАТ «СК «Галицька». Разом з тим позивачем не заявлялись вимоги про відшкодування витрат на лікування та обстеження в сумі 24 405,21 грн, а також вимоги про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок зменшення загальної працездатності в розмірі 25% на весь час стійкої втрати працездатності до ПрАТ «Галицька».

Однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що у страховика ПрАТ «Галицька» не виникло обов`язку із виплати страхового відшкодування. За розрахунком позивача, розмір втраченого ОСОБА_1 заробітку внаслідок зменшення загальної працездатності в розмірі 25% за період із 28.12.2016 по 13.09.2021 року становить 60 422,70 грн. (а.с.165).

Таким чином встановивши, що розмір понесених позивачем витрат на лікування та заробітку (доходу), втраченого внаслідок зменшення загальної працездатності не перевищує зазначеної у полісі №АК/5219863 страхової суми (ліміту відповідальності), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у вказаній частині вимог, навівши відповідні мотиви.

Посилання представника позивача на неможливість, з урахуванням ст. 128 КПК України, пред`явлення в кримінальному провадженні цивільного позову до страхової компанії є безпідставним. Так Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к зробила наступний висновок про те, що «положення ч.1 ст.128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до будь-якої особи (фізичної або юридичної), яка за законом виконує обов`язок з відшкодування шкоди, завданої підозрюваним (обвинуваченим чи неосудною особою), як це має місце у випадку з МТСБУ у справі, що розглядається. Тому в контексті частини статті 128 КПК України юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого чи неосудної особи, може бути МТСБУ у випадках, передбачених ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів».

Однак колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду першої інстанції про відшкодування з відповідача моральної шкоди в розмірі 70000,00 грн. виходячи з наступного.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За положеннями статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції правильно керувався тим, що в результаті ДТП позивач отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості з ознаками тривалого розладу здоров`я, яке безумовно потягло за собою заподіяння потерпілій моральної шкоди, яка полягає у порушенні її звичайного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, у фізичному болю та стражданнях, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а тому остання має право на її відшкодування.

При цьому визначення розміру моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань), яких зазнала позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Однак визначаючи розмір моральної шкоди, районний суд не врахував, що внаслідок отриманих під час ДТП травм позивач перенесла сильний фізичний біль та тривалі фізичні страждання, почуття страху та безпорадності. Перебуваючи тривалий час на лікуванні, була позбавлена звичайного способу життя та нормальних життєвих зв`язків, оскільки протягом значного часу взагалі не могла пересуватися, була нерухомою, визнана особою з другою групою інвалідності. На даний час вимушена перебувати під постійним наглядом лікарів, обмежена у вільному пересуванні, постійно відчуває біль.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи фактичні обставини справи та негативні наслідки, які настали для позивача внаслідок ДТП, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача підлягає збільшенню з 70000,00 грн. до 100000,00 грн, а тому рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2021 року в частині стягнення з Дочірнього підприємства «Савсервіс Карпати» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди та в дохід держави судового збору змінити, збільшивши розмір моральної шкоди з 70000,00 грн. до 100000,00 грн, а також судового збору з 700,00 грн. до 1000,00 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2022 року.

Головуючий Судді