Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 не з`явився,

відповідач ОСОБА_2 не з`явився,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суд із позовом до відповідача у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з останнього неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01 серпня 2013 року по 11 грудня 2021 року (по аліментних платежам з липня 2013 року по вереснь 2021 року) у розмірі 486357,60 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що у сторін від шлюбних відносин народилась дочка. Після припинення шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. На підставі судового рішення батько здійснює утримання дочки. Виконання батьківського обов`язку відповідач здійснює неналежним чином у зв`язку із чим утворилась заборгованість по несплаченим аліментам. Через виникнення заборгованості з вини відповідача просить стягнути неустойку у відповідності до ст. 198 СК України.

Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що заборгованість по несплаті аліментів виникла внаслідок отримання нерегулюрного доходу, матеріальну допомогу надав для дитини, але не у вигляді сплати аліментів, а позивачу безпосередньо. При визначені розміру неустойки просить врахувати його сімейний стан, адже проживає у фактичних шлюбних відносинах та майновий стан, оскільки має на утриманні неповнолітню дитину та тимчасово непрацюючу дружину. Розрахунок заборгованості проведено невірно та вважає, що за період з 17 вересня 2020 року по 17 вересня 2021 року неустойка становить у розмірі 11111,95 грн. Разом із тим, наводить аргументи про те, що взятий за основу розрахунок розміру пені, відповідно до правової позиції Верховного суду України від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15-ц, вважає помилковим, та таким, що не підлягає до застосування до спірних правовідносин. Просить зменшити розмір неустойки до 2000,00 грн, а відтак позов задовольнити частково.

12 жовтня 2021 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та позовні вимоги з уточнення підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідачем у відзиві на позов заявлено перед судом клопотання про розгляд справи у його відсутності. Суд, з урахуванням поданих заяв, вважає за можливе розглядати справи у відсутності осіб, що не з`явились,

Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено доказами, які містяться у матеріалах справи.

28 серпня 2013 року рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/9621/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини на дружини. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки у розмірі 500,00 грн, починаючи з 24 липня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. В решті позову відмовлено. Рішення набрало законної сили та пред`явлено до примусового виконання в частині стягнення аліментів на дитину до органу державною виконавчої служби.

З метою примусового виконання виконавчого листа № 758/9621/13-ц державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 44386832.

Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається суд відмічає, що в ОСОБА_2 виникла заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки за період з липня 2013 року по вересень 2021 року у розмірі 37527,00 грн. Дані обставини підтверджено здійсненим державним виконавцем Вдовиченко Н. М. від 17 вересня 2021 року у межах виконавчого провадження № 44386832.

Даний розрахунок сторонами не оскаржувався, а відтак є чинним та приймається судом до уваги.

Щодо доводів відповідача про невідповідність розрахованого розміру заборгованості дійсному, адже ним сплачувались аліменти та для розрахунку пені позивачем взято за основу розмір заборгованості по аліментах у сумі 53674,00 грн, суд оцінює критично, оскільки такі твердження, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, яка містить розрахунок суми заборгованості по несплаті аліментів, не підтверджено жодними доказами у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, не відповідає встановленим даним, які підтверджено розрахунком державного виконавця від 17 вересня 2021 року, який містить суму заборгованості у розмірі 37527,00 грн.

У зв`язку із виникненням заборгованості по несплаті аліментів позивач здійснив реалізацію свого права, яке гарантовано ст. 196 Сімейного кодексу України .

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Із матеріалів справи суд встановив, що відповідач не здійснює сплату аліментів з будь-яких поважних причин, адже доказів у відповідності до ст. ст. 78-81 ЦПК України.

Доводи відповідача про те, що несплата аліментів відбулась через отримання мінливого доходу, не можу бути підставою для несвоєчасної сплати аліментів, адже батько зобов`язаний брати участь в щомісячному утриманні дитини, з метою виконання батьківського обов`язку та судового рішення про стягнення щомісячних аліментів на дитину.

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що заборгованість особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду виникла саме з його вини.

У зв`язку із наявністю підстав, які необхідні для стягнення неустойки (пені) позивач надав суду розрахунок пені за період з липня 2013 року по червень 2017 року у розмірі 439165,00 грн та за період з 07 липня 2017 року по вересень 2021 року у розмірі 47192,60 грн, а всього у сумі 486357,60 грн.

При здійсненні розрахунку за період з липня 2013 року по червень 2017 року позивачем взято за основу правову позицію викладену в постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, відповідно до якого за змістом статті 196 СК України (чинна на момент виникнення спірних правовідносин) пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

За період з липня 2017 року по вересень 2021 року позивачем проведено розрахунок з урахування правової позиції Великої Палити Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та розрахунок пені проводить за наступною формулою. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Таким чином, суд прийшов до переконання про те, що позивачем вірно розраховано розмір пені у відповідності до ч. 1 ст. 196 СК України та правових позиції Верховного Суду, які були обов`язковими для застосування судами з цього питання, а тому доводи відповідача з цього питання суд не бере до уваги.

З урахуванням законодавчих положень позивач просить стягнути неустойку у розмірі 486357,60 грн.

Попри те, такі аргументи сум оцінює критично, виходячи з наступного.

Суд приймає до уваги наявність у позивача на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Посилання відповідача про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_6 на утримання сина у розмірі ј частини усіх доходів (заробітку) у відповідності до рішення суду від 28 жовтня 2021 року у справі № 707/943/21 суд оцінює критично, адже таке судове рішення не набрала законної сили, а тому розмір аліментів не визначено остаточно. Разом із тим, відповідачем подано до суду акт ЖБК «Автомобіліст № 42» від 19 листопада 2021 року та договір оренди від 21 липня 2017 року, що він разом із сином та співмешканкою ОСОБА_6 проживають у АДРЕСА_1 .

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що на його утриманні перебуває дружина ОСОБА_6 , адже будь-яких належних доказів, що остання потребує допомоги від відповідача, суду не подано та така обставина не є достатньою підставою для зменшення розміру неустойки та не звільняє відповідача від відповідальності за прострочення сплати аліментів.

Таким чином, суд вважає за необхідне здійснити обчислення розміру неустойки за період з 01 серпня 2013 року по 11 грудня 2021 року, виходячи з розміру несплачених аліментів за період з липня 2013 року по вересень 2021 року, відповідно до розрахунку державного виконавця від 17 вересня 2019 року ВП № 44386832, що становить у розмірі 37527,00 грн.

Під час розгляду справи судом не встановлено інших обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи, однак, не зазначались сторонами та стосувались предмету доказування.

Враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги наведене, суд прийшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача неустойки (пені) за період з 01 серпня 2013 року по 11 грудня 2021 року за прострочення сплати аліментів за період з липня 2013 року по вересень 2021 року становить у розмірі 37527,00 грн, а відтак позов підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнений законом (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»). Таким чином, з відповідача потрібно стягнути 908,00 грн судового збору в дохід держави.

Щодо розподілу судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає про те, що 11 грудня 2021 року між позивачем та адвокатом адвокатським об`єднанням «Дісп`юст» в особі старшого партнера Кухарнеко О. В. укладено договір про надання професійної правничої допомоги, який міститься у матеріалах справи. Позивач сплачує об`єднанню винагороду в розмірі 4000,00 грн (додаток № 1 до договору).

Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджено випискою по банківському рахунку адвокатського об`єднання за 11 грудня 2021 року та становить у сумі 4000,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд приймає до уваги складність справи, яка стосується стягнення розміру неустойки щодо несплати аліментів на утримання дитини, принципи співмірності та розумності судових витрат, а відтак суд дійшов висновку про задоволення даної заяви про відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 4000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-81, 259, 265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 37527 (тридцять сім тисяч п`ятсот двадцять сім) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908,00 грн в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання АДРЕСА_2 , НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 20 січня 2021 року.

Суддя О. І. Якимець