Справа №345/4872/21
Провадження № 2/345/64/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2022 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про захист прав споживачів, -

встановив:

представник позивача адвокат Овчаренко І.А. звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 01.07.2020 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» договір споживчого кредиту на підставі заяви № 001 на приєднання до комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до умов цього договору відповідач надав позивачу кредит на споживчі цілі у розмірі 25 000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 0,01% річних на строк 24 місяці. Крім того, згідно умов кредитного договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99 % річних.

На думку представника позивача при укладенні даного договору відповідачем були допущені грубі порушення. Зокрема на договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відсутній підпис ОСОБА_1 , що ставить під сумнів її ознайомлення з даним договором. Також даний договір є об`ємним та складним для сприйняття пересічним клієнтом банку. Також даний договір не містить істотних умов, зокрема відомостей про розмір кредиту, порядок його надання, процентну ставку та строки повернення.

Даний документ розміщений на офіційному сайті відповідача, не є додатком до заяви про приєднання від 01.07.2021, а сама заява містить посилання на нього як на банкетну умову, його копія не була надана позивачу при укладені договору, а тому згідно правової позиції, викладеної у постанові ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, неможливо встановити, що договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб діяв саме в існуючій редакції на момент підписання позивачем заяви на приєднання від 01.07.2021 та надавався їй на ознайомлення. Тому даний документ не може бути беззаперечним доказом укладення сторонами кредитного договору.

Також зі місту заяви на приєднання від 01.07.2021 вбачається, що сторони укладають договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а тому неможливо встановити волевиявлення ОСОБА_1 на укладення саме кредитного договору.

Крім того, встановлення банком комісії за обслуговування кредитної заборгованості суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливою умовою укладеного договору споживчого кредиту, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків на шкоду позивача.

Також в графіку платежів, який міститься у заяві на приєднання до договору, не вказана вартість супровідних послуг банку, а лише зазначено щомісячний платіж позичальника з погашення тіла кредиту та сплати процентів. Сплата ж комісії за обслуговування кредитної заборгованості вказана окремим пунктом заяви в розмірі 747,50 гривень щомісячно та 17940,00 гривень за 24 місяці. Однак в жодному документі не зазначено розрахунку суми даної комісії, не вказано в чому саме полягає дана послуга, а тому умова договору щодо сплати комісії за супроводження кредиту не є тотожною з послугами банку, які надаються споживачу фінансових послуг, а тому є нікчемною умовою.

З огляду на наведенепредставник позивача просить суд визнати недійсним договір споживчого кредиту, укладений на підставі заяв №001 від 01.07.2020 року, в частині встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

19.01.2022 представник відповідача адвокат Бойченко Д.О. подав відзив на позов, в якому просив залишити даний позов без задоволення. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що ОСОБА_1 01.07.2021 підписала заяву №001на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб акціонерного товариства «Перший Український міжнародних Банк», беззастережно ствердивши своїм підписом, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що розміщений на офіційному сайті Банку. Підписана між позивачем та Банком заява є договором приєднання та містить всі умови кредитного договору.

Представник відповідача вказує на безпідставність твердження про те, що позивач була введена в оману щодо дійсної загальної вартості наданого кредиту, так як при укладенні договору їй був наданий паспорт споживчого кредиту, в якому вказано, що загальні витрати за кредит за місяці становлять 42942,48 гривень, реальна процентна ставка, відсоткових річних - 76,730 %, комісія за обслуговування кредиту - 17 940,00 гривень. Позивач свідомо обрала саме цей вид кредиту, а тому твердження про нав`язування їй даних умов кредитування є надуманими.

Крім того, на час укладення сторонами кредитного договору діяв Закон України «Про споживче кредитування», згідно п.3 ч.3 р. IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування в частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Законом України «Про споживче кредитування» передбачена можливість отримання кредитодавцем комісії за обслуговування кредитної заборгованості. При укладені договору сторони дійшли домовленості про сплату 2,99 % від суми кредиту щомісячно за обслуговування кредиту, що відповідає вимогам законодавства а волевиявленню сторін. Також у п. 5.7.3 Публічної пропозиції банку вказано, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи в його відсутності, просив відмовити в задоволенні позову.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01.07.2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» укладено договір споживчого кредиту на підставі заяви № 001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та надано позивачу кредитні кошти у розмірі 25 000,00 гривень зі строком користування 24 місяці, розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99, розміром процентної ставки 0,01% річних. Також в даній заяві сторони погодили графік платежів, згідно якого сума платежу за розрахунковий період становить 1789,28 грн. щомісяця (останній місяць - 1789,04 грн.), тобто рівними платежами (ануїтет), які включають як суму кредиту, так і плату за кредит (проценти та комісію).

В даній заяві також вказано, що загальні витрати за кредит за 24 місяці становлять 42 942,48 гривень, реальна процентна ставка - 76,7304 %,комісія за обслуговування кредиту - 17 940,00 гривень (а.с. 26-27).

при укладені даного договору позивачу був наданий паспорт споживчого кредиту, який містить аналогічні умови (а.с. 28-29).

За положеннями ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

На момент укладення договору вже діяли положення Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 №1734-УІІ. Вказаний Закон є спеціальним законом, який регулює кредитні правовідносини у сфері споживчого кредитування. У п. 3 ч. 3 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону зазначено, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Згідно із Законом України від 20.09.2019 №122-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг», який набрав чинності 20.01.2020, до вказаного Закону України «Про споживче кредитування» були внесені зміни, якими зокрема визначено можливість встановлення комісійної винагороди кредитодавця.

Так, згідно в п. 4 ч. 1 ст. 1 «Визначення термінів» Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, на час укладення між сторонами кредитного договору та погодження умови про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості Закон України «Про споживче кредитування» визначив право кредитодавця на отримання комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору, у договорі про споживчий кредит зазначаються: загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Банк у письмовій формі надав ОСОБА_1 у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, порядок сплати за встановленим графіком кредиту, відсотків, комісії, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, тощо, та ОСОБА_1 особистим підписом засвідчила, що погоджується на отримання у кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними.

У постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоду споживачеві.

Законом свободу договору проголошено як одну з загальних засад цивільного судочинства (ст. 3 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що в договорі, який є предметом спору, сторони погодили усі істотні умови кредитування, включаючи комісію, її розмір, строки та порядок сплати, а також усі супутні витрати.

Підписавши Заяву на приєднання до договору, позивач була обізнана про всі умови та суми в абсолютних значеннях, і погодилася з такою платою за кредит.

Суд вважає безпідставним посилання представника позивача на правову позицію ВС, викладену у постанові ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, яка була сформована щодо правомірності нарахування АТ КБ «Приватбанк» процентів за користування кредитними коштами та неустойки за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, оскільки предметом даного спору є недійсність умови договору споживчого кредиту про встановлення банком комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Враховуючи, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи представника позивача адвоката Овчаренко І.А. про несправедливість умов договору № 801 від 15.07.2020 року в частині узгодження сторонами комісії за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки така комісія відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства визначалась, як складова договору споживчого кредиту, була передбачена умовами укладеного між сторонами кредитного договору, з якими позивач повністю погодилася, підписавши його, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та визнання кредитного договору частково недійсним.

На підставі наведеного та керуючись ст. 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 25.01.2022.

Головуючий