Ухвала

24 січня 2022 року

м. Київ

справа № 344/16868/17

провадження № 61-745ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , треті особи: Приватне підприємство «ФІТОФАРМ», ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості: за кредитним договором від 12 грудня 2005 року № 564/248-05, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), який змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 , за основним боргом і процентами у розмірі 56 606,14 доларів США та пенею у розмірі 1 842,79 грн; за кредитним договором від 05 квітня 2006 року № 16/06-232, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та Приватним підприємством «ФІТОФАРМ» (далі - ПП «ФІТОФАРМ»), за основним боргом і процентами у розмірі 251 601,31 грн та пенею у розмірі 31 616,18 грн; за кредитним договором від 12 вересня 2006 року № 0, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , за основним боргом і процентами у розмірі 44 379 доларів США та пенею у розмірі 240 016,75 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - належне іпотекодавцю ОСОБА_1 домоволодіння загальною площею 385,5 кв. м, житловою площею 218,80 кв. м по АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці площею 0,0835 га, шляхом реалізації нерухомого майна в межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», із встановленням початкової ціни для подальшої реалізації предмета іпотеки в розмірі 3 398 666 грн.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2019 року позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості: ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором від 12 грудня 2005 року № 564/248-05 у розмірі 43 088,29 доларів США, що станом на день проведення розрахунку еквівалентно 502 537,99 грн, з яких: 24 041,90 доларів США - заборгованість за кредитом, 19 009,69 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2,3 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 34,4 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами; ПП «ФІТОФАРМ» перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором від 05 квітня 2006 року № 16/06-232 у розмірі 119 610,88 грн, з яких: 60 730 грн - заборгованість за кредитом, 47 533,40 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 056,23 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 3 291,25 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, 5 000 грн - штраф; ОСОБА_2 перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором від 12 вересня 2006 року № 0 у розмірі 166 476,31 грн, звернено стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 15 грудня 2005 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , договором іпотеки від 06 квітня 2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», ПП «ФІТОФАРМ» та ОСОБА_1 , договором іпотеки від 13 вересня 2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме: на належні іпотекодавцю ОСОБА_1 домоволодіння загальною площею 385,5 кв. м, житловою площею 218,8 кв. м, разом із земельною ділянкою площею 0,0835 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом реалізації нерухомого майна в межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», із встановленням початкової ціни для подальшої реалізації предмета іпотеки у розмірі 3 398 666 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення цього ж суду від 08 квітня 2019 року залишено без задоволення.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року (повний текст якої складено 09 грудня 2021 року) апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сікомаса С. В. залишено без задоволення, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2019 року - без змін.

10 січня 2022 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову через сплив позовної давності.

У прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_1 також просить поновити строк на касаційне оскарження заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2019 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Враховуючи, що повне судове рішення апеляційного суду складено 09 грудня 2021 року, а ОСОБА_1 подав касаційну скаргу 10 січня 2022 року, тобто з дотриманням визначеного статтею 390 ЦПК України тридцятиденного строку, то відсутні підстави для розгляду вищезгаданого клопотання.

Разом з тим касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі не зазначено підстави (підстав), передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Системний аналіз наведених положень ЦПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, в касаційній скарзі має обов`язково наводитися обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у взаємозв`язку з посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу (підстави) для касаційного оскарження судового (судових) рішення (рішень).

Тобто, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі № 755/7957/16-ц, від 26 червня 2018 року у справі № 2/1712/783/2011, від 26 червня 2018 року у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 522/2732/16-ц); пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення; пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19); пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не містить наведених підстав касаційного оскарження судових рішень.

Хоча в касаційній скарзі ОСОБА_1 наведено посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також окреме посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, однак в ній не зазначено чітких підстав касаційного оскарження в розумінні частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не вказано, яку саме норму права та висновок щодо застосування цієї норми, викладений у постанові Верховного Суду, не було враховано судом апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення, а також, чи подібні спірні правовідносини.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Виходячи з наведеного, заявнику необхідно подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, а також навести належне обґрунтування цієї (цих) підстави (підстав) з урахуванням вищевикладених правових висновків Верховного Суду.

Касаційна скарга також не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Позовну заяву подано у грудні 2017 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою становила 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року - 1 600 грн) (підпункт 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно з частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір», якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за трьома кредитними договорами в загальному розмірі 788 625,18 грн (502 537,99 + 119 610,88 + 166 476,31) звернено стягнення на належні іпотекодавцю ОСОБА_1 предмети іпотеки -домоволодіння та земельну ділянку.Тобто вказаними судовими рішеннями задоволено позовні вимоги на загальну суму 788 625,18 грн.

Таким чином, за подання цієї касаційної скарги підлягає сплаті судовий збір в розмірі 23 658,76 грн (788 625,18 грн х 1,5 % х 200 %).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 23 658,76 грн має бути перерахований або внесений за реквізитами: ГУК у м. Києві/Печерс. р?н/22030102, код за ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA0026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, найменування податку, збору, платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати Верховному Суду оригінал квитанції (платіжного доручення).

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, зокрема, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук