Справа №610/1540/20
Пр. №2/621/257/22
Рішення

іменем України

25 січня 2022 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Шахової В.В.,

за участі секретаря судових засідань - Девятерикової А.Р.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Статівки О.Є.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представнитка відповідача - адвоката Волокіти О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна набутого за час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить встановити факт її проживання з відповідачем як жінки та чоловіка без шлюбу з лютого 2006 року до 30 грудня 2019 року, та визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, набутого за час проживання з відповідачем, а саме на 1/2 частину:

1) нежитлової будівлі - торгового дому « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 98,9 кв.м;

2) житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 112,3 кв.м, житловою площею 58,7 кв.м;

3) земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0168 площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_4 ;

4) нежитлового приміщення - гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 124 кв.м;

5) земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0169 площею 0,0125 га для будівництва індивідуальних гаражів, для будівництва та обслуговування гаража, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 ;

6) земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0166 площею 0,384 га для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ;

7) мотоцикла марки «VENOM» моделі «VM250-GY-7» 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

8) нежитлового будинку, загальною площею 104,9 кв.м, будівля літ. «А-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_8 .

Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на загальну суму 86 415 грн. 10 коп.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона у січні 2006 року познайомилась з ОСОБА_2 та з лютого 2006 року вони почали проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу з усіма притаманними ознаками для сім`ї та сімейних відносин, а саме : мали у вказаний період спільний бюджет та вели спільно всі фінансові і господарські справи, спільно планували витратити повністю об`єднували та витрачали в своїх інтересах грошові кошти, разом та за взаємною згодою придбавали внаслідок спільної праці необхідні побутові речі, техніку, рухоме та нерухоме майно в спільних інтересах та для спільного користування, приймали спільну участь у витратах на утримання та ремонт вказаного сумісного майна, спільно постійно у вказаний період проживали за однією адресою в одному житловому приміщенні та разом харчувалися, спільно працювали та здійснювали разом підприємницьку діяльність з метою отримання для їх родини спільного прибутку, вели спільне домогосподарство та були пов`язані спільним побутом, забезпечуючи себе всім необхідним для спільного життя, піклувались один про одного, надавали друг другу взаємну допомогу та виконували взаємні права і обов`язки, а також спільно проводили вільний час, спільно у вказаний період відпочивали та мали спільних друзів, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, які засвідчують реальність сімейних відносин у їх стосунках. Зокрема з лютого 2006 року вона та відповідач почали разом спільно проживати однією сім`єю як чоловік та дружина без шлюбу за адресою: АДРЕСА_3 , тобто в квартирі яка належала та належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 , де спільно проживали по червень 2013 року включно, після чого вони разом переїхали та оселилися на новому місці проживання у придбаному ними за спільні кошти сімейні грошові кошти житловому будинку з надвірними будівлями а спорудами за адресою АДРЕСА_4 . Позивач ОСОБА_1 з 06.12.2006 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець та з цього часу вона почала здійснювати підприємницьку діяльність. Відповідно до дозволу на розміщення торгівельної точки від 11.12.2006 року, наданого селищним головою Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, ОСОБА_1 було надано дозвіл розмістити відділ в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_4» за адресою АДРЕСА_2 , тобто в нежитловому приміщені, яке на праві приватної власності станом на 11.12.2006 року належало та до цього часу належить ОСОБА_2 . З метою збільшення спільного сімейного бюджету та отримання додаткового доходу для сім`ї під час сумісного проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 , позивач починаючи з грудня 2006 року та по січень 2020 року здійснювала роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, отримуючи від цієї підприємницької діяльності дохід, який об`єднувався з доходом відповідача та складав у сукупності спільний бюджет.15.06.2009 року за сумісні грошові кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано на підстав договору купівлі-продажу нежитлову будівлю - торговий дім « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 98,9 кв. м., загальною вартістю 105705 грн., право власності на яку за усною згодою позивача ОСОБА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 . За зазначеною адресою у торговому домі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » позивач ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність.25.06.2013 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 придбали під час спільного проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу за спільні грошові кошти будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 112,3 кв.м., та було придбано земельну ділянку кадастровий номер :00:003:0168 площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право власності на який за усною згодою позивача було зареєстровано за ОСОБА_2 . Після придбання вказаного житлового будинку та земельної ділянки вони продовжили з кінця червня 2013 року разом сумісно постійно проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу в зазначеному будинку.26.07.2013 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за спільні грошові кошти придбали гараж, розташований за адресою АДРЕСА_1 , за №7 та придбали земельну ділянку кадастровий номер :00:003:0169 площею 0,0125 га для будівництва індивідуальних гаражів, тобто для обслуговування вищевказаного гаража, право власності на який за усною згодою позивача було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу за ОСОБА_2 . 29.07.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за спільні грошові кошти придбали земельну ділянку кадастровий номер :00:003:0166 площею 0,384 га для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури розташованої за адресою АДРЕСА_2 , право власності на яку за усною згодою позивача було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу за ОСОБА_2 . В подальшому 07.08.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за спільні грошові кошти придбали мотоцикл марки «Venom» моделі «VM250-GY-7» 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , право власності на який за усною згодою позивача було зареєстровано за ОСОБА_2 . 10.10.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за спільні грошові кошти придбали нежитловий будинок загальною площею 104,9 кв.м. розташований за адресою АДРЕСА_1 право власності на який за усною згодою позивача було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу за ОСОБА_2 . У вказаному нежитловому приміщенні позивач ОСОБА_1 вела підприємницьку діяльність та отримуючи від цієї підприємницької діяльності відповідний дохід, який об`єднувався з доходом відповідача ОСОБА_2 та складав у сукупності спільний бюджет.

Позивач зазначає, що 30.12.2019 року вона посварилась з ОСОБА_2 та після цього він не визнає права спільної сумісної власності позивача на вищезазначене нерухоме та рухоме майно, набуте під час їх спільного проживання однією сім`єю без шлюбу як чоловік та жінка у період з лютого 2006 року по 30.12.2019 року, створює їй перешкоди в користуванні спірним майном, вважає, що вказане нерухоме та рухоме майно належить лише йому одному, так як воно було зареєстровано лише на нього та взагалі має намір розпорядитись ним на власний розсуд, а грошові кошти обернути на свою користь.

23.07.2020 року відповідно ухвали Балаклійського районного суду Харківської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження.

08.07.2020 заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково.

10.09.2020 року відповідач ОСОБА_2 не погодившись з позовом подав відзив, відповідно якого просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивачки на свою користь судові витрати у розмірі 76 600 грн. В обґрунтування відзиву зазначив, що відносини між ним та позивачкою в період з лютого 2006 року по 30 грудня 2019 року не можна розглядати як сімейні, а викладені в позові обставини та додані до нього докази не підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний період. Так в період з 2006 -2019 роки вони були зареєстровані і проживали за різними адресами. Протягом зазначеного періоду ОСОБА_1 була зареєстрована і проживала разом зі своєю матір`ю за адресою АДРЕСА_6 (де проживає і по цей час), тоді як він був зареєстрований та проживав у власній квартирі за адресою АДРЕСА_3 (з 31.12.1997 року по 30.08.2013 року), а з 30.08.2013 року і по цей час зареєстрований і проживав за адресою: АДРЕСА_4 . Співмешкання його з ОСОБА_1 почалось в квітні 2006 року та не мало постійного характеру, оскільки вони періодично розходились і у кожного з них було власне життя. Співмешкання остаточно припинилось наприкінці 2019 року. Також відповідач зазначає, що вони не були пов`язані спільним побутом, оскільки усі дії з забезпечення власного життя (починаючи з заробітку та забезпечення житлом і автомобілем і до щоденного побутового обслуговування (здійснення покупок, готування їжі, прання, прибирання тощо) він здійснював власними силами і за власний рахунок. Більшість речей (одяг, документи, гроші, коштовності) позивачка зберігала за місцем свого проживання і реєстрації. На адресу належних йому будинку та квартири позивачка ніколи не отримувала кореспонденцію або пошту. Зокрема у нього з позивачкою ніколи не було спільного бюджету, ані він, ані вона не знали про дійсний фінансовий стан один одного. Він завжди розпоряджався своїми грошима на власний розсуд. ОСОБА_1 ніколи не приносила йому цінних речей, грошей або документів задля спільного використання. Він ніколи не називав і не представляв позивачку загалу у якості своєї дружини. На її пропозицію одружитись він відповів відмовою. Позивачка не приймала участі у спільному проведенні дозвілля та навіть приготування та прийоми її у них проходили окремо. Вихідні він зазвичай проводив із друзями на рибалці або на полюванні. На весілля до своєї доньки восени 2019 році, в Чернігів до родичів в 2011 році він також їздив один. Будь-який ремонт, сплата комунальних послуг, придбання товарів для дому, завжди здійснювались за його рахунок. Усе рухоме і нерухоме майно, яке наразі позивачка вимагає визнати спільним майном, було придбано виключно за його власні гроші, які він заробив у якості фізичної особи-підприємця та поточне утримання і обслуговування майна також здійснюється виключно ним. Усі рішення щодо придбання майна він приймав самостійно, поводив сам переговори щодо умов його придбання та ціни із продавцями при укладенні правочинів та їх нотаріальному оформленні він був присутній сам, без позивачки. Позивачка знала про придбання ним майна (більшість нерухомого майна була придбана ним в 2013 році), із змістом договорів була ознайомлена, оскільки вони зберіглися в кабінеті в магазині, проте ніколи до цього часу вона не заперечувала проти факту, що все це майно було придбано ним за особисті гроші та належать йому на праві особистої приватної власності.

24.09.2020 року позивач надала до суду відповідь на відзив, відповідно якого вона просить відзив відповідача залишити без задоволення та не враховувати заперечення на позов, зазначені у відзиві.

28.09.2020 року відповідно ухвали Балаклійського районного суду Харківської області було постановлено провести процедуру врегулювання спору за участі судді по справі.

29.10.2020 року процедуру врегулювання спору за участю судді у цивільній справі припинено.

04.11.2020 року головою Балаклійського районного суду Харківської області винесено розпорядження про передачу справи до Зміївського районного суду Харківської області.

10.11.2020 року цивільну справу прийнято до провадження Зміївського районного суду Харківської області.

26.01.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

29.03.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав наведених у позові та у відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні з підстав наведених у відзиві на позов.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Так, свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона добре знає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вона завжди їх сприймала як подружжя, була у них в гостях. ОСОБА_1 завжди піклувалась про ОСОБА_2 , готувала йому їжу, слідкувала за порядком у будинку де вони разом проживали. Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 разом як сім`я здійснювали та займалися веденням підприємницької діяльності в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та іншому магазині.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що вона працювала продавчинею у магазині, який належить ОСОБА_2 . Вона також сприймала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як подружжя та навіть не знала, що вони проживають без реєстрації шлюбу. Пояснила, що була у них у будинку, коли ОСОБА_1 захворіла. ОСОБА_2 у цей час піклувався про неї.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, шо вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 . З 2006 року її сестра ОСОБА_1 почала проживати разом з ОСОБА_2 спочатку у квартирі, а потім переїхали у будинок. Вона завжди їх сприймала як подружжя, була у них в гостях. ОСОБА_1 завжди піклувалась про ОСОБА_2 , готувала йому їжу, слідкувала за порядком в оселі де вони разом проживали. Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 разом як сім`я здійснювали та займалися веденням підприємницької діяльності.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 з 2013 року за адресою АДРЕСА_4 . Вона є їх сусідкою та завжди сприймала їх як подружжя. Кожного ранку бачила як вони разом їхали на роботу. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 займалися разом веденням підприємницької діяльності.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 . З 2006 року по 2019 рік її сестра ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 спочатку вони жили у квартирі, а потім переїхали у будинок. Вона завжди їх сприймала як подружжя, була у них в гостях. ОСОБА_1 завжди піклувалась про ОСОБА_2 , готувала йому їжу, слідкувала за порядком в оселі де вони разом проживали. Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 разом як сім`я здійснювали та займалися веденням підприємницької діяльності.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07.06.2004 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_6 , що підтверджується копією паспорту. (а.с.56-57)

ОСОБА_2 у період з 31.12.1997 року по 30.08.2013 року був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_3 та з 30.08.2013 року по теперішній час зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 , що підтверджується довідками Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області. (а.с.82, т.2)

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію ФОП серії НОМЕР_6 від 06.12.2006 року, витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців серії АГ№100504 від 23.09.2013 року, витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців від 22.12.2014 року та витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 06.12.2006 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець та з цього часу вона почала здійснювати підприємницьку діяльність.(а.с.58-63, т.1)

З дозволу на розміщення торгівельної точки від 11.12.2006 року, наданого селищним головою Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області та відповідно до дислокації торгівельної мережі, вбачається, що ОСОБА_1 було надано дозвіл на розміщення відділу в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_4» за адресою АДРЕСА_2 .(а.с.64, т.1)

ОСОБА_1 починаючи з грудня 2006 року та по січень 2020 року, здійснювала за адресою АДРЕСА_2 роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, що підтверджується отриманими впродовж 2006-2019 років в Регіональному управлінні Департаменту з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів Державної податкової адміністрації України в Харківській області відповідними ліцензіями та отриманими впродовж 2007-2009 років в Державній податковій інспекції Балаклійського району відповідними торговими патентами. (а.с.71-128, т.1)

Відповідно відомостей з Державного реєстру ФОП про суми виплачених доходів та утриманих податків від 23.06.2020 року, виданих Головним управлінням ДПС у Харківській області, ОСОБА_1 від здійснення підприємницької діяльності отримала дохід у 2006 році-327 грн.88 коп; 2011 р. -1528 грн.28 коп.; 2013-222 грн.35 коп; 2014 рік -1200 грн;2015 рік -1500 грн.; 2016 рік -1500 грн; 2017 рік -1500 грн.; 2018 рік -1000 грн. -1500 грн; (а.с.147-148, т.1)

Відповідно відповіді начальника Балаклійської ДПІ Ізюмського управління ГУ ДПС у Харківській області на заяву ФОП ОСОБА_1 , у період з 01.01.2011 по 31.12.2019 сума чистого оподаткованого доходу складає 2011 рік 9762, 85 грн; 2012 рік - 1270, 82 грн; 2013рік -13836 грн; 2014 рік - 14640 грн; 2015 рік -15 900,90 грн; 2016 рік -17904,05 грн: 2017 рік - 38 400 грн;2018 рік - 44 676 грн; 2019 рік - 50971, 21 грн. (а.с.149, т.1)

Також з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, вбачаються дані ОСОБА_1 про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) (а.с.150, т.1)

Позивачкою надані світлини, на яких вона разом з ОСОБА_2 проводить дозвілля. (а.с.155-180, т.1)

Відповідачем ОСОБА_2 також надані світлини, на яких він відпочиває з друзями та іншими жінками, святкує весілля доньки. (а.с.84-93,т.2)

З наданих квитанцій про сплату житлових-комунальних послуг вбачається, що ОСОБА_2 сплачувались кошти за надання комунальних послуг за адресою АДРЕСА_4 , також сплачувалась плата за оренду земельної ділянки. (а.с.94-257, т.2, а.с.1-184, т.3)

Відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.06.2013 року ОСОБА_2 придбав у особисту приватну власність земельну ділянку розташовану по АДРЕСА_4 . Відповідно п.6 зазначеного договору покупець ( ОСОБА_2 ) на момент укладення договору в зареєстрованому шлюбі не перебував та ні з ким однією сім`єю не проживав. (а.с.185, т.3)

Відповідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.06.2013 року ОСОБА_2 придбав у особисту приватну власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_4 . Відповідно п.9 зазначеного договору покупець ( ОСОБА_2 ) на момент укладення договору в зареєстрованому шлюбі не перебував та ні з ким однією сім`єю не проживав. (а.с.189-190, т.3)

Відповідно договору купівлі-продажу гаража від 25.07.2013 року ОСОБА_2 придбав у особисту приватну власність нежитлове приміщення гараж, що знаходиться по АДРЕСА_7 . Відповідно п.9 зазначеного договору покупець ( ОСОБА_2 ) на момент укладення договору в зареєстрованому шлюбі не перебував та ні з ким однією сім`єю не проживав. (а.с.192-195, т.3)

Відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.07.2013 року ОСОБА_2 придбав у особисту приватну власність земельну ділянку розташовану по АДРЕСА_7 . Відповідно п.6 зазначеного договору покупець ( ОСОБА_2 ) на момент укладення договору в зареєстрованому шлюбі не перебував та ні з ким однією сім`єю не проживав. (а.с.197-198, т.3)

Відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2013 року ОСОБА_2 придбав у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, розташовану по АДРЕСА_2 . Відповідно п.1.7 зазначеного договору покупець ( ОСОБА_2 ) на момент укладення договору в зареєстрованому шлюбі не перебував та ні з ким однією сім`єю не проживав. (а.с.200-201, т.3)

Відповідно договору купівлі-продажу нежитлового будинку від 10.10.2015 року, ОСОБА_2 придбав у особисту приватну власність нежитловий будинок, АДРЕСА_8 . Відповідно п.9 зазначеного договору покупець ( ОСОБА_2 ) на момент укладення договору в зареєстрованому шлюбі не перебував та ні з ким однією сім`єю не проживав. (а.с.205-206, т.3)

Відповідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 06.06.2009 року ОСОБА_2 придбав у приватну власність нежитлову будівлю - торговий дім « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований по АДРЕСА_1 . Відповідно п.5.4. зазначеного договору покупець ( ОСОБА_2 ) на момент укладення договору в зареєстрованому шлюбі не перебував та ні з ким однією сім`єю не проживав. (а.с.208, т.3)

Відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, мотоцикл марки «VENOM» моделі «VM250-GY-7» 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 зареєстровано на ОСОБА_2 (а.с.211, т.3)

Абзацом першим частини другої статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За змістом наведеної норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що надані позивачем копії фотокарток зі спільного відпочинку та спільної присутності на святкуваннях чи в певних місцях, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, спільного побуту, наявності взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склались та мали місце протягом спірного періоду усталені відносини, які притаманні сім`ї.

Такі правові висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 12 листопада 2020 року в справі № 750/12880/19 (провадження № 61-8759св20).

Крім того, позицію позивача, що вищенаведені фотокартки підтверджують її вимоги щодо спільного проживання сторін без шлюбу, спростовують надані відповідачем копії фотокарток на яких відповідач зображений в різні періоди часу з різними жінками, на інших фотокартках позивач також зображена одна на курортному відпочинку, і на святкуванні весілля доньки відповідача, останній також знаходиться без позивача по справі.

Також належними, достовірними та достатніми доказами проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не можуть вважатися наявні в матеріалах справи письмові докази у виді актів обстеження житлових умов: №26 від 13.01.2020 року, складеного депутатом Савинської селищної ради Бовдуй П.В., №28 від 13.01.2020 року, складеного депутатом Савинської селищної ради Подколзіним І.І., №27 від 13.01.2020 року, складеного депутатом Савинської селищної ради Шварц Н.М., №29 від 13.01.2020 року, складеного депутатом Савинської селищної ради Дротиковою І.І. .(а.с.143-146,т.1)

Так, в зазначених актах зроблені правові висновки про спільність проживання сторін у спірний період разом однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з усіма притаманними ознаками для сім`ї та сімейних відносин без опису та посилань на конкретні обставини та факти. Тобто такі висновки зроблено не вмотивовано. Крім того, суд зазначає, що у разі наявності спору щодо спільного проживання осіб без реєстрації шлюбу тільки суд уповноважений робити такі правові висновки на основі наявних доказів.

Крім того, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу обов`язковому доведенню підлягають факт не перебування зазначених осіб у іншому шлюбі в цей період.

В порушення вимог ст.81 ЦПК України, позивачем таких доказів не надано, а саме, що вона та відповідач в період з 01.02.2006 р. до 31.12.2019 р. не перебували у інших зареєстрованих шлюбах, а відсутність таких доказів суттєво впливає на законність рішення про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Також позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що спірне майно було придбано за спільні кошти, сторонами велось спільне господарство, у сторін був наявний спільний бюджет, проводились спільні витрати, придбалось інше майно в інтересах сім`ї, що є також обставиною, яка свідчить про відсутність підстав для визнання зазначеного майна спільним майном подружжя.

Також, суд зауважує, що відповідно до положень п. 6 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.06.2013 року, п. 9 договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.06.2013 року, п. 9 договору купівлі-продажу гаража від 25.07.2013 року, п. 6 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.07.2013 року, п. 1.7. договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2013 року, п. 9 договору купівлі-продажу нежитлового будинку від 10.10.2015 року, п. 5.4. договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 06.06.2009 року ОСОБА_2 на момент укладення договору в зареєстрованому шлюбі не перебував та ні з ким однією сім`єю не проживав.

Зазначені пункти договорів є чинними, не визнані недійсними у встановленому законом порядку.

Як зазначила позивач в судовому засіданні, їй було відомо про укладення ОСОБА_2 вищенаведених договорів, тому вона не була позбавлена можливості оскаржити зазначені у договорах положення, у разі порушення її прав та інтересів. Проте таких дій вона не вчиняла.

Також належними, достовірними та достатніми доказами, які б підтверджувати проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та спільність майна, не можуть вважатися показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , які були викликані за клопотанням позивача, з огляду на наступне.

Так, відповідно до правового висновку викладеного у постанові ВС № 129/2115/15-ц від 14.02.2018 покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю.

Крім того, наведені свідки сприймаються судом як заінтересовані особи, оскільки свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є сестрами позивача, а свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають неприязні стосунки з відповідачем по справі. Так, свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що ображена на відповідача, оскільки свого часу він відмовився позичити їй грошові кошти, а у свідка ОСОБА_4 виник конфлікт з ОСОБА_2 щодо належного виконання нею трудових обов`язків, внаслідок чого вона звільнилась з роботи у крамниці. Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні, з огляду на надані нею пояснення, не підтвердила проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Також, суд відхиляє як недопустимі докази письмові пояснення осіб адвокату позивача (а.с. 132-142, т.1) з огляду на принцип безпосередності дослідження доказів судом в процесі розгляду справи.

Щодо доводів представника позивача про неможливість прийняття доказів відповідача, які додані до відзиву на позов, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року та Нун`єш Діаш проти Португалії від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року).

Отже, посилання представника позивача на недотримання представником відповідача ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 р. №55, при засвідченні копій документів, які налічують більше 400 аркушів, сприймається судом як суворий надмірний формалізм, і, як наслідок, не дає змоги суду дійти висновку про необхідність відхилення поданих доказів з наведених підстав.

Таким чином, враховуючи наведені обставини та мотиви в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна набутого за час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не підлягають задоволенню з огляду на їх недоведеність.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають.

Щодо витрат відповідача на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представник позивача заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу з позивача посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність.

Суд зазначає, що представник відповідача для підтвердження обсягу наданих послуг не надав суду документів, складання яких, передбачено умовами договору про надання правової допомоги № 31-07/20 від 31.07.2020.

Так, згідно п. 3.2. наведеного Договору, гонорар складається з суми вартості послуг, що надаються Адвокатом, узгоджені Сторонами та зазначені в Актах наданих послуг до цього Договору.

Відповідно до п. 3.6., п. 3.7. Договору, факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг, який підписується сторонами. Підставою для сплати гонорару є Акт наданих послуг або рахунок-фактура, який оформляється Адвокатом.

Згідно з п. 3.1. Договору факт понесених витрат підтверджується актом понесених витрат, який підписується сторонами.

Проте, а ні відповідачем, а ні його представником не надано жодного Акту наданих послуг, Рахунку-фактури або Акту понесених витрат, як це передбачено умовами Договору, що позбавляє суд можливості встановити обсяг наданих послуг у порівнянні із складеним попереднім розрахунком суми судових витрат.

Крім того, суд зауважує, що представником відповідача у попередньому розрахунку суми судових витрат зазначено про вартість 40 годин представництва в суді - 40000 грн., що суттєво відрізняється від фактичної кількості часів проведених судових засідань.

Таким чином, підстави для стягнення витрат з правничої допомоги з позивача на користь відповідача, відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 76-81, 89 , 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна набутого за час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу- відмовити.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасника справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст судового рішення складено 25.01.2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_9 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_10 )

Суддя В.В. Шахова