КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
======================================================================
Провадження №22-ц/824/3875/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

27 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав 24 листопада 2021 року апеляційну скаргу, яка не відповідає вимогам ст. 354 ЦПК України, зокрема: апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження та не оплачена судовим збором.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 січня 2022 року було відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення пропуску строку на апеляційне оскарження та визнано причини пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху та надано десятиденний строк для сплати судового збору у розмірі 5219 грн. 60 коп. та подання повторно клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням інших поважних причин пропуску такого строку.

На виконання вимог ухвали суду від 10 січня 2022 року ОСОБА_1 21 січня 2022 року надіслав на адресу Київського апеляційного суду, шляхом поштового відправлення, заяву на усунення недоліків апеляційної скарги, яка надійшла на адресу суду 24 січня 2022 року за вх. №7947 та передана судді-доповідачу 25 січня 2022 року. До вказаної заяви ОСОБА_1 долучив квитанцію про сплату судового збору у розмірі 5219 грн. 60 коп.

Звертаючись до суду з заявою про усунення недоліків апеляційної скарги ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення суду. На підтвердження поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що 20 жовтня 2021 року, під час розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення суду, судом першої інстанції було проголошено вступну та резолютивну частину, при цьому повне судове рішення було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень лише 26 жовтня 2021 року. Окрім того, станом на день подання апеляційної скарги на адресу скаржника не надходила ні копія ухвали суду від 20 жовтня 2021 року, що постановлена за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення, ні копія заочного рішення від 13 серпня 2021 року.

Також, скаржник зазначає, що ще однією причиною пропуску строку на апеляційне оскарження є та обставина, що його представник - адвокат Бандиш Г.І., яка брала участь в судовому засіданні, 21 жовтня 2021 року захворіла, що підтверджується копією виписки з медичної картки амбулаторного хворого на ім`я Бандиш Г.І. , що позбавило можливості її як представника ОСОБА_1 подати апеляційну скаргу на заочне рішення в межах строку на апеляційне оскарження, така можливість з`явилась лише 24 листопада 2021 року після покращення стану здоров`я адвоката Бандиш Г.І.

Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитися з викладеним, щодо наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, з урахуванням такого.

Так, за загальним правилом, відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

При цьому, положеннями глави 11 ЦПК України визначено особливий порядок заочного розгляду справи та порядок оскарження заочного рішення суду.

Так, статтею 284 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до положень ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

З урахуванням викладеного та положень ст. 287 ЦПК України, для відповідача розпочався перебіг строку на апеляційне оскарження заочного рішення саме з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, тобто з 20 жовтня 2021 року та закінчився 19 листопада 2021 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. Так, у своєму рішенні у справі «Скорик проти України» Суд зазначив, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них. У справі «Зубак проти Хорватії» ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи щодо доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6, наприклад, у тій частині, в якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Таким чином, ЄСПЛ роз`яснив, що положення ст. 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно, поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» зазначено: «право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.»

Отже Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження може бути лише вмотивоване клопотання скаржника, оскільки нормами чинного цивільного процесуального законодавства не передбачено право суду поновлювати такий строку з власної ініціативи.

Як вбачається зі змісту заявленого повторно клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, скаржник як на основну підставу для поновлення такого строку посилається на хворобу його адвоката Бандиш Г.І.

При цьому, на підтвердження вказаної обставини суду було надано копію виписки з медичної картки амбулаторного хворого, однак суд апеляційної інстанції в розумінні ст.с. 76-80 ЦПК України не може вважати надану суду копію виписки з медичної картки амбулаторного хворого належним та допустимим доказом, який би свідчив про наявність об`єктивних перешкод у реалізації відповідачем у справі його процесуального права на апеляційне оскарження заочного рішення суду в межах строку на апеляційне оскарження, що визначений нормами чинного цивільного процесуального законодавства.

Так, зі наданої суду апеляційної інстанції копії виписки з медичної картки амбулаторного хворого не зазначено найменування і місцезнаходження закладу, куди направляється виписка, не зрозуміло яким закладом охорони здоров`я видана така виписка та яким лікарем підписана.

Окрім того, суду апеляційної інстанції копія виписки з медичної картки амбулаторного хворого надана неналежної якості, що не дозволяє суду встановити дійсні обставини та перевірити чи дійсно така виписка видана саме представнику ОСОБА_1 - адвокату Бандиш Г.І.

Також, дані зазначені у виписці містять невідповідність з інформацією, яка міститься в матеріалах справи. Так, представником ОСОБА_1 - адвокатом Бандиш Г.І. в апеляційній скарзі вказана поштова адреса: АДРЕСА_1 , тоді як у виписці з медичної картки амбулаторного хворого вказана адреса проживання: АДРЕСА_2 , що теж ставить під сумнів достовірність наданого суду доказу на підтвердження поважних причин пропуску та не може бути використано судом апеляційної інстанції на користь відповідача у справі.

Окрім того, навіть якщо припустити, що представник відповідача захворів та перебував на амбулаторному лікуванні, то це не позбавляло можливості подати апеляційну скаргу самостійно відповідачем у справі будь-яким можливим способом.

Згідно із ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в порядку встановленому ст. 358 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Виходячи із наведених обставин справи суд вважає, що застосування апеляційним судом процесуальних обмежень при апеляційному оскарженні заочного рішення суду першої інстанції від 13 серпня 2021 року відповідає принципу юридичної визначеності і не може вважатись відмовою у доступі до правосуддя.

Отже, ОСОБА_1 без поважних причин пропустив строк на апеляційне оскарження заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2021 року, то суд апеляційної інстанції доходить висновку, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2021 року має бути відмовлено.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2021 року, зареєстроване за вх. №7947, відмовити.

Визнати неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2021 року.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Суддя-доповідач

Судді: