КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 січня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/11042/21

Головуючий у першій інстанції - Шевчук А.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1799/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року заяву ОСОБА_3 передано до відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ Оболонського районного суду м. Києва для визначення складу суду та розгляду заяви в порядку передбаченому законом (а.с. 156-157).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 02 грудня 2021 року ОСОБА_1 направила безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу у порядку ст. 355 ЦПК України (а.с. 211-217).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року було витребувано цивільну справу з Оболонського районного суду міста Києва (а.с. 220).

20 січня 2022 року зазначена справа отримана Київським апеляційним судом та 21 січня 2022 року передана судді-доповідачу.

Однак апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду Київським апеляційним судом та підлягає поверненню скаржнику з наступних підстав.

Згідно з правилами процесуального закону подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має відбуватися з дотриманням певних умов.

Відповідно до ч. 2 ст. 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Статтею 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Згідно з пунктом «d» статті 5 Рекомендацій (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію та поліпшення функціонування систем і процедур оскарження у цивільних і торговельних справах від 7 лютого 1995 року для забезпечення того, щоби суд апеляційної інстанції розглядав лише вагомі питання, державам слід відтермінувати реалізацію права на оскарження з низки проміжних питань до подання основної скарги у справі.

Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у частині пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Такі висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19), застосування яких є обов`язковим у цій справі.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала районного суду про передачу до відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ суду для визначення складу суду та розгляду заяви про відвід в порядку передбаченому законом, яка не передбачена переліком, наведеним в ст. 353 ЦПК України.

Отже, ухвала суду першої інстанції про передачу до відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ суду для визначення складу суду та розгляду заяви про відвід в порядку передбаченому законом не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, ухваленого по суті позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

За таких обставин, оскільки апеляційну скаргу подано на ухвалу, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, згідно з п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і підлягає поверненню.

Таке судове рішення не перешкоджає апелянту подати до суду апеляційну скаргу на рішення суду з викладенням заперечень на оскаржувану ухвалу у даній справі.

Керуючись п. 4 ч. 5 ст. 357, ч. 2 ст. 381 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова