КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2492/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇН

17 січня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року, постановлену під головуванням судді Сирбул О.Ф.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мангуш Андрій Миколайович про визнання заповіту недійсним,-

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 від 30 листопада 2018 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мангушем А.М., зареєстрований в реєстрі за №4125.

Посилається на те, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_2 . До складу спадщини входять, зокрема, корпоративні права та права інтелектуальної власності. За час життя ОСОБА_4 планував заповісти все майно своїм рідним, при цьому згідно заповіту від 2016 року корпоративні права мали перейти до ОСОБА_2 .

Оспорюваний заповіт уважає недійсним з тих підстав, що при складанні заповіту використано (зіпсовано) декілька нотаріальних бланків, що може свідчити про ознайомлення ОСОБА_4 із заповітом, у якому не були вказані відповідачі. Також вказує, що відповідачі чинили на заповідача психологічний тиск. Під час хвороби перед смертю відповідачі обмежували заповідача у спілкуванні зі своїми рідними.

Одночасно з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить заборонити приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Мангушу А.М. вчиняти дії щодо оформлення спадщини в межах спадкової справи №67379943 щодо майна померлого ОСОБА_4 .

Заява обґрунтована з посиланням на доводи позовної заяви. Вказує, що відповідачів призначено управителями спадкового майна, ними здійснюється розтрата коштів, змінено керівний склад підприємств, частки в яких входять до спадкового майна. Внаслідок таких дій у разі задоволення позову у ОСОБА_2 не буде можливості отримати у спадок відповідне майно.

Щодо зустрічного забезпечення посилається на те, що такі є недоцільними, оскільки застосування заходів забезпечення позову не спричинить збитків і не обмежить прав у володінні та користуванні майном.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року заяву задоволено, постановлено заборонити приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Мангуш Андрію Миколайовичу вчиняти дії щодо оформлення спадщини в межах спадкової справи №67379943 щодо майна померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до вирішення справи в суді.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, у задоволенні заяви відмовити.

Посилається на те, що позивач не надав доказів, що у разі невжиття заходів забезпечення позову виконання рішення суду буде утруднено.

Вказує на те, що позов має вимогу немайнового характеру і заходи забезпечення позову не співвідносяться із такою вимогою.

Зазначає, що у заяві про забезпечення позову позивач посилається на те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову будуть порушені інтереси держави, проте позивач є громадянкою Російської Федерації, зареєстрована у м.Севастополі, у зв`язку із чим мала б вказати інтереси якої саме держави вона має на увазі.

Вказує, що застосовані судом заходи забезпечення позову порушують права ТОВ "Ляпко", ТОВ "Міжнародний центр Ляпко "Валенсія", єдиним учасником та керівником яких був ОСОБА_4 , оскільки заходами забезпечення позову обмежуються можливість прийняття управлінських рішень щодо організації виробництва, планування діяльності, координації роботи виконавців, прийняття рішень, що може мати незворотні наслідки.

Посилається на те, що зареєстрованим місцем проживання позивач вказує м.Донецьк, місцем проживання - м.Київ, при цьому не вказує про наявність майна, яке б знаходилось на території України та в розмірі достатньому для відшкодування збитків унаслідок забезпечення позову. У зв`язку із цим вказує, що суд мав би застосувати зустрічне забезпечення.

Звертає увагу на обставини щодо залишення позовної заяви без руху.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20, від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року щодо необхідності підтвердження доказами підстави забезпечення позову.

Представником ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач апеляційну скаргу підтримує.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 , представники відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримали, зазначивши, що 29 вересня 2021 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Панасенко О.Я. подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю в іншому судовому засіданні.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що визначені заявником заходи забезпечення позову взаємопов`язані із предметом позову та здатні забезпечити схоронність юридичного стану речей та прав у разі задоволення позову. Окрім того, суд дійшов висновків, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується та зазначає про таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Як роз`яснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Апеляційний суд зазначає, що отримання свідоцтва про право на спадщину є дією, що вчиняється на вимогу закону, а отримане свідоцтво надає відповідному спадкоємцю можливість прийняття рішень, що пов`язані із широким колом можливостей щодо способів розпорядження спадковим майном.

Ураховуючи наявність спору щодо дійсності заповіту, на підставі якого виникає правова підстава для видачі свідоцтва про право на спадщину, як складової процесу оформлення права на спадщину, слід дійти висновку про потенційну можливість виникнення реальних ризики щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову мають на меті попередити настання негативних наслідків для позивача, у разі задоволення його вимог. Тобто, такі дії є обґрунтовано прогнозовані, але щодо них ще не виникли докази, тому вирішення питання має вирішуватись з точки зору оцінки потенційно реального настання ризику, а не на підставі його безумовного доведення лише певним колом доказів.

Висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам про застосування відповідних норм права, викладених впостановах Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20, від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року , на які посилається скаржник .

Доводи скарги в частині того, що забезпечення позову шкодить інтересам суб`єктів господарювання викладені узагальнено, без наведення обґрунтованих мотивів. Відповідно до даних ЄДРЮОФОПГФ товариства мають директорів, зокрема і призначених після смерті спадкодавця та до моменту закінчення строків на подання заяви про прийняття спадщини.

В частині доводів скарги щодо зустрічного забезпечення, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

В заяві про забезпечення позову позивач виклала позицію щодо відсутності підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Відповідно до положень статті 154 ЦПК України:

1. Суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

2. Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

3. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

4. Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;

2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

5. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

6. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

7. В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник у порядку зустрічного забезпечення.

8. Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

9. Особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного судом строку має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

10. Якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконує вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

11. Ухвала про зустрічне забезпечення може бути оскаржена разом із ухвалою про забезпечення позову або окремо.

З оскаржуваної ухвали убачається, що питання зустрічного забезпечення судом досліджувалось та суд зазначив про відсутність підстави для застосування зустрічного забезпечення.

Відповідно до змісту позовної заяви позивач має зареєстроване місце проживання на території України - м.Донецьк, місце проживання знаходиться у м.Києві.

До апеляційної скарги долучено копію паспорту позивача, згідно якої остання зареєстрована у м.Севастополь. Проте м. Севастополь є територією України, хоча і перебуває у тимчасовій окупації.

Статтею 154 ЦПК України передбачено можливість подання заяви про зустрічне забезпечення після фактичного забезпечення позову.

Відтак підстави для забезпечення позову ґрунтуються на положеннях закону і обставинах справи. При цьому, питання зустрічного забезпечення згідно із положенням закону не є вичерпаним і може бути реалізовано додатково.

Доводи скаржник про те, що ухвалою суду від 07 вересня 2021 року позовна заява залишена без руху, а ухвалою від 29 вересня 2021 року визнана неподаною та повернута, не дають підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Згідно частини 1 статті 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті (частина перша статті 153 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі (частина тринадцята статті 158 ЦПК України).

Системне тлумачення частини першої статті 153, частини тринадцятої статті 158, частини першої статті 187 ЦПК України дає можливість дійти висновку, що законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі; у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову; у разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову.

Отже суд першої інстанції, розглядаючи заяву про забезпечення позову, правильно врахував, що вжиття відповідних заходів має забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Встановивши наявність підстав для забезпечення позову, суд першої інстанції, зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову. Прийняття в подальшому судового рішення про повернення позовної заяви не є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову в порядку апеляційного перегляду, натомість законодавством передбачений процесуальний механізм для вирішення у цьому випадку питання про скасування вжитих заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова