провадження № 22-ц/824/2203/2022
головуючий у суді І інстанції Войтенко Ю.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 5 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов обґрунтовано тим, що 12 квітня 2019 року в м. Києві, по вул. Кільцева дорога, 54, керуючи автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , при перестроюванні не надала перевагу в русі автомобілю «Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку руху, по тій смузі руху, на яку вона мала намір перестроїтися, внаслідок чого здійснила зіткнення з даним автомобілем, що призвело до пошкодження транспортних засобів. В подальшому, відповідачку було визнано винною у ДТП. Відповідно до звіту №1319 від 7 травня 2019 року сума відновлювальних робіт автомобіля позивача в наслідок ДТП становить 176982,55 грн. Фактичні витрати позивача на відновлення автомобіля склали 182762 грн. Загальна сума матеріального збитку становить 187762 грн. АТ «Просто страхування» виплатило позивачу часткове відшкодування в розмірі 95000 грн. Відтак, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою; витрати, пов`язані з залученням спеціаліста для визначення вартості матеріального збитку в розмірі 5000 грн; моральну шкоду в розмірі 10000 грн, а також, суму судового збору в розмірі 1028 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 5 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку відшкодування матеріальної шкоди 87762 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку відшкодування моральної шкоди 3000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що приймаючи рішення, суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, що мають значення для справи.

Вказує, що витрати на відновлювальний ремонт власника автомобіля «Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 є економічно необґрунтованими та перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а його ринкова вартість після ДТП становить 48 660 грн.

Зазначає, що позивачем не було надано належних доказів (замовлення-наряд на виконання ремонтно-відновлювальних робіт на спеціалізованій станції технічного обслуговування, чек на придбання складників КТЗ, рахунок на проведення ремонтних робіт зі спеціалізованої станції технічного обслуговування, дані дефектування діагностики тощо), на підтвердження проведення ремонту транспортного засобу «Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 на суму 176 982,72 грн.

Звертає увагу, що акт № БН-6780 з надання послуг по технічному обслуговуванню та ремонту автомобіля на загальну суму 182 762 грн, не може слугувати, як доказ фактичних витрат з ремонту автомобіля.

Посилається на висновок викладений у постанові КГС у складі Верховного Суду від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Пікуль А.А., судді: Борисова О.В., Невідома Т.О.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 16 листопада 2021 року № 2207/0/15-21 суддю судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Пікуль А.А. звільнено з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

У зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють участь судді - доповідача Пікуль А.А. у розгляді справи №759/15537/20 (апеляційне провадження №22-ц/824/16838/2021) призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Писана Т.О., судді: Журба С.О., Приходько К.П.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 7 грудня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

1 грудня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що оскільки вартість майнового збитку, завданого відповідачем пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася із вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 5 липня 2021 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат пов`язаних із залученням позивачем спеціаліста для визначення вартості матеріальних збитків власника КТЗ та в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3000 грн, ні позивачем, ні відповідачем ОСОБА_1 не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 87 762 грн - матеріальної шкоди та розподілу судових витрат.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що згідно акта з надання послуг по технічному обслуговуванню та ремонту автомобіля № БН - 6780 загальний розмір таких витрат становить 182 762 грн, СК «Про 100 страхування» відшкодувала позивачу суму страхового відшкодування відповідно до лімітів відповідальності страховика у розмірі 95 000 грн, тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 87 762 грн.

Разом з тим, з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі погодитись не можна з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 12 квітня 2019 року приблизно о 07.10 годин, в м. Києві, по вул. Кільцева дорога, 54, керуючи автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , при перестроюванні не надала перевагу в русі автомобілю «Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку руху, по тій смузі руху, на яку вона мала намір перестроїтися, внаслідок чого здійснила зіткнення з даним автомобілем, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушила п.п. 2.3 (б), 10.3 ПДР.

Згідно із постановою Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2019 року відповідача визнано винною у вчиненні ДТП. При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення визнала частково, пояснивши, що дорожньо-транспортна пригода, на її думку, сталася з вини обох водіїв.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В той же час, матеріали справи не містять жодних доказів у підтвердження вини позивача.

На момент ДТП був чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АО/3299204 на транспортний засіб «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , виданий СК «Про100 страхування», страхова сума складає 100 000 грн, розмір франшизи 1 000 грн.

Позивач визнає, та підтверджує випискою зі свого банківського рахунку, що страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування двома платежами: 18 липня 2019 року - в розмірі 70363,95 грн та 10 вересня 2019 року - в розмірі 24636,05 грн.

Відповідно до висновків Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №1319 (виконавець ФОП ОСОБА_3 ), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 після аварійного пошкодження КТЗ станом на 7 травня 2019 складає 152971,07 грн.

Витрати за складення висновку в розмірі 2500 грн підтверджуються договором на проведення оцінки від 18 квітня 2019 року та підтверджуються квитанцією від 10 травня 2019 року.

Окрім того, позивачем надано довідку №1319 про оцінку транспортного засобу «Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 (виконавець ФОП ОСОБА_3 ) згідно із якою, ринкова вартість пошкодженого автомобілю складає 48 660 грн.

На підтвердження фактичних витрат, позивачем надано Акт з надання послуг по технічному обслуговуванню та ремонту автомобіля №БН-6780, згідно із яким загальний розмір таких витрат складає 182 762 грн.

Згідно з частинами 1-3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (стаття 1188 ЦК України).

Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку за №1319 від 7 травня 2019 року вартість відновлювального ремонту КТЗ визначена за витратним підходом у розмірі 176 982,55 грн; ринкова вартість КТЗ до ДТП у розмірі 152 971,07 грн.

Відповідно до довідки №1319 про оцінку транспортного засобу «Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 (виконавець ФОП ОСОБА_3 ) ринкова вартість пошкодженого автомобілю на час ДТП складає 48 660 грн.

Врахування при вирішенні спору визначеного указаним доказом розміру ринкової вартості автомобіля на момент ДТП позивачем не оскаржено.

Таким чином судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 (176 982,55 грн) перевищує його ринкову вартість до пошкодження (152 971,07 грн), а тому його відновлення є економічно необґрунтованим.

Судом також встановлено, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у СК «Про 100 страхування». Позивач визнав та підтвердив випискою зі свого банківського рахунку, що страхова компанія здійснила йому виплату страхового відшкодування двома платежами: 18 липня 2019 року - в розмірі 70363,95 грн та 10 вересня 2019 року - в розмірі 24 636,05 грн (загальний розмір 95 000 грн).

Статтею 1 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування", до яких згідно з п. 9 ч. 1 вказаної статті віднесено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Положеннями ч. 2 ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"передбачено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Так, у Звіті № 1319 від 7 травня 2019 року, виконаному на замовлення позивача оцінювачем, зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного після аварійного пошкодження КТЗ станом на 7 травня 2019 року дорівнює 152 910,07 грн (а.с.24), що відповідає ринковій вартості КТЗ до ДТП.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З урахуванням наведеного підлягає стягненню у рахунок відшкодування шкоди з винної у ДТП особи - ОСОБА_1 різниця між ринковою вартість транспортного засобу до ДТП та після ДТП, а також сумою страхового відшкодування, що складає 9 311,07 грн (152 971,07 грн-48 660 грн-95 000 грн).

Колегія суддів також не може прийняти до уваги в якості доказів розміру збитків акт № БН-6780 з надання послуг по технічному обслуговуванню та ремонту автомобіля на загальну суму 182 762 грн, на який послався суд першої інстанції, як на підставу для задоволення позовних вимог та стягнення матеріальної шкоди з урахуванням наступного.

Відповідно до п. 7 розділу V Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2014 року №615, документами, що підтверджують надання послуги (проведення ремонту), є: акт передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем)) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності)) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб).

Разом з тим, позивачем не було надано належних доказів (замовлення-наряд на виконання ремонтно-відновлювальних робіт на спеціалізованій станції технічного обслуговування; чек на придбання складників КТЗ; рахунок на проведення ремонтних робіт зі спеціалізованої станції технічного обслуговування, дані дефектування діагностики тощо) на підтвердження проведення ремонту транспортного засобу «Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 на суму 176 982, 72 грн.

Такого висновку дійшов у своїй постанові КГС у складі Верховного Суду від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Таким чином, судом першої інстанції не було встановлено, що позивач документально підтвердив розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт (СТО) з урахуванням ПДВ. Крім того не встановлено підстав для стягнення вартості проведення ремонту, оскільки наданий позивачем до матеріалів справи звіт свідчить, що транспортний засіб вважається знищеним.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частини перша-друга статті 367 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У суді першої інстанції, заявлено позов на загальну суму 102 762 грн, із яких задоволенню підлягають 12 311,07 грн (9 311,07 грн+3 000 грн), що складає 11,98 % від суми позовних вимог.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, судові витрати, які були понесені позивачем у виді сплати судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 123,11 грн судового збору.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою відповідач ОСОБА_1 оскаржила рішення в частині задоволених позовних вимог на суму 87 762 грн. Оскільки за результатом розгляду апеляційної скарги було зменшено розмір задоволених вимог та стягнено з відповідачки - 12 311,07 грн, що є на 75 450,93 грн менше від суми, з якою вона незгодна, тому її апеляційну скаргу було задоволено на 85,97 %.

Таким чином за рахунок позивача підлягає відшкодуванню відповідачеві судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (85,97%). При поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 541,43 грн, з яких 85,97% становить 1 325,17 грн.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином за рахунок позивача підлягає відшкодуванню відповідачеві судовий збір у розмірі 1 202,06 грн (1 325,17 грн - 123,11 грн).

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 5 липня 2021 року в частині розміру матеріальної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду у розмірі 9 311 (дев`ять тисяч триста одинадцять) грн 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1 202 (тисячу двісті дві) грн 06 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько

С.О. Журба