РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2022 р. смт. Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вальчука В. В.

при секретарі Крикливій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тиврів у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 20 лютого 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 436 про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

За рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна нотаріус вимагає задовольнити вимоги відповідача шляхом перерахування на його рахунок коштів, яка складається з заборгованості за кредитом - 18 742 долларів США, заборгованості за відсотками - 9 664,55 долларів США, комісії - 2 411,89 долларів США, пені - 15 605 долларів США, а всього 46424 долларів США і 55 центів, що станом на 13.12.2018 року складає 1 290 980 грн. 15 коп.

Вважає, що виконавчий напис № 436 від 20.02.2019 приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення заборгованості є протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню.

Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни № 436 від 20.02.2019 р., про звернення стягнення на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Стягнути з відповідача 1 судові витрати.

Ухвалою Тиврівського районного суду від 23.12.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачам строк для подання відзиву.

У визначений судом строк відповідачі відзиву та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін не надали, також не надали зустрічного позову в межах визначеного судом строку, в судове засідання не з`явилися, а тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 04.06.2008 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № VIWWGA, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 27 228,94 доларів США на термін до 04.06.2023 року, та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань 04.06.2008 року між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПРИВАТБАНК" було укладено договір іпотеки № VIWWGA відповідно до якого іпотекодавець відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

20 лютого 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 436 про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

За рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна нотаріус вимагає задовольнити вимоги відповідача 1 шляхом перерахування на його рахунок коштів, яка складається з заборгованості за кредитом - 18 742 долларів США, заборгованостіь за відсотками - 9 664,55 долларів США, комісії - 2 411,89 долларів США, пені - 15 605 долларів США, а всього 46424 долларів США і 55 центів, що станом на 13.12.2018 року складає 1 290 980 грн. 15 коп.

Відповідач 1 вважаючи, що позичальник порушив умови кредитного договору ще в 2015 році звернувся до суду з позовною заявою про солідарне стягнення з кредитора та поручителя заборгованості за кредитним договором. При цьому не чекаючи закінчення терміну дії кредиту просив суд стягнути з боржника та поручителя усю суму отриманого кредиту, процентів за його користування та пеню.

20 жовтня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області виніс заочне рішення у справі № 127/17576/15-ц де визначився з сумою заборгованості за кредитним договором, яка підлягає поверненню, та зобов`язав кредитора та його поручителя повернути визначену судом суму у гривні. Рішення переглядалось в апеляційному та касаційному порядку. В ході судових розглядів судом було встановлено, що станом на 25 червня 2015 року за кредитним договором утворилась заборгованість, в сумі 409 415,59 грн. Ця сума боргу була визначена судом апеляційної інстанції, який зменшив вимоги Банку та відмовив у задоволенні вимог нарахованих пені та комісій. Так зокрема по цьому питанню суд зазначив: «Колегія виходить з того, що неустойка, відповідно до ст.549-552 ЦК України, є не лише забезпечення виконання зобов`язання, а є видом цивільно-правової відповідальності за належне виконання, що не може застосовуватись на території України в доларах і тому проведення її нарахування у доларах США не відповідає вимогам чинного законодвства».

Відділом державної виконавчої служби Тиврівського районного управління юстиції 27.10.2021 відкрито виконавче провадження ВП 67271828 на виконання вище зазначеного виконавчого напису.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в узагальненні «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.

Відповідно до ст.18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (надалі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі - «Порядок»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу II Порядку.

Так, згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (надалі -«Перелік»).

Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи:

- якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

- за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку.

26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017.

Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Однак, незважаючи на те, що судовим рішенням були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису по кредитному договорі, нотаріуси продовжують вчиняти виконавчі написи по кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені та не забезпечені іпотекою.

Отже, починаючи з 22.02.2017 нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин.

Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 20.02.2019, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем договір іпотеки, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Аналогічна позиція закріплена в постанові Верховного суду України від 15.04.2020 № 158/2157/17.

Задовольняючи позов, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд присуджує з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 18, 81, 141,263-265, 274-276 ЦПК України, України, ст. 88 Закону України «Про нотаріат»,

ухвалив :

Позов задоволити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни №436 від 20.02.2019р., про звернення стягнення на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни в рівних частках на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 908 (Дев`ятсот вісім) гривень, а саме по 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Вальчук В. В.