Справа № 192/223/21
Провадження № 2/192/11/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Щербини Н.О.,
за участю секретаря судового засідання - Короти Л. С.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання батьківства.
На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що в 2017 році він познайомився з відповідачкою, і вони почали зустрічатися, а з вересня 2019 року почали спільно проживати за адресою: АДРЕСА_1 де мешкали до січня 2020 року. Потім переїхали до АДРЕСА_2 і незабаром відповідачка в лютому 2020 року завагітніла. У вересні 2020 року через матеріальні труднощі вона була змушена тимчасово повернутися до своїх батьків, а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 народила дитину - ОСОБА_4 . Запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень було проведено за її прізвищем, а ім`я та по батькові дитини записано з її слів відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Позивач посилається на те, що він переконаний в тому що являється біологічним батьком ОСОБА_4 і має бажання виконувати батьківські обов`язки по відношенню до нього, хоче виховувати свою дитину, турбуватися про неї, а зараз обмежений навіть у можливості його бачити, через те що відповідачка не визнає його батьком. Тому позивач змушений звертатися з позовом до суду. З посиланням на ст.ст. 128 134 Сімейного кодексу України просить визнати його батьком народженої відповідачкою дитини.
Позивач в судовому засіданні 18 листопада 2021 року підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що після того, як відповідачка завагітніла, він тричі пропонував їй укласти шлюб, на що вона відмовлялася. Після припинення сумісного проживання через матеріальні труднощі, він не припиняв спілкуватися з нею, а після того, як заробив гроші, пропонував повернутися та знову жити разом, знав що вона має народити у листопаді 2020 року їх спільну дитину. Проте відповідачка не бажала спілкуватися та він випадково від своєї сестри дізнався, що ОСОБА_3 народила сина. Він одразу поїхав до лікарні, придбав все необхідне для дитини, передав гроші, на що відповідачка ніяк не відреагувала та не повідомила про день виписки з пологового будинку, хоча він хотів зустріти її з сином. Позивач також пояснив суду, що йому відомо про те, що з пологового будинку відповідачку зустрічав сусід, з яким у неї вже були стосунки, а дитину вона записала на себе. Після пологів ОСОБА_3 спочатку визнавала батьківство позивача, погодилася давати дитину лише на півгодини в день, на що він змушений був звернутися до поліції. Проте в поліції сказали, що оскільки він не батько, то допомогти не можуть. Після цього відповідачка стала перешкоджати у спілкуванні з дитиною, проте в присутності поліції та працівників Служби у справах дітей - визнавала батьківство позивача. Співмешканець відповідачки також чинив перешкоди у спілкуванні з дитиною, вчинив хуліганські дії відносно позивача, за що суд наклав на нього адміністративне стягнення. Після таких з`ясувань стосунків позивач перестав їздити до дитини, яку не бачив вже більше 6 місяців. На даний час регулярно відсилає посилки з подарунками для дитини, які повертаються назад, оскільки їх навмисно ніхто не отримує. Дуже емоційно переживає факт того, що не має можливості спілкуватися з сином, виховувати його. Заявив клопотання про призначення генетичної експертизи для встановлення його батьківства.
Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримав та прояснив суду, що відповідачка ухилилася від проведення експертизи, а тому просив відповідно до ст. 109 ЦПК України визнати факт батьківства позивача.
Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року постановлено здійснювати розгляд справи в порядку заочного розгляду.
Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Спірні правовідносини сторін регулюються положеннями Сімейного кодексу України.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).
Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Положеннями ст. 125 цього Кодексу передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини, а походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
Згідно ст. 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 128 цього Кодексу передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, самою дитиною, яка досягла повноліття, а також може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини, при цьому позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , матір`ю якого є ОСОБА_3 , а батьком записаний ОСОБА_5 , що підтверджується копією актового запису про народження № 319 від 265 листопада 2020 року (а.с.74).
Згідно копії заяви про державну реєстрацію народження та копії актового запису про народження № 319 від 265 листопада 2020 року (а.с.73, 74), відомості про батька ОСОБА_4 були записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері дитини.
Довідкою виконавчого комітету Новопокровської селищної ради № 141 від 08 лютого 2021 року підтверджено факт спільного проживання позивача з відповідачкою в АДРЕСА_1 в період з вересня 2019 року по січень 2020 року, що також узгоджується з показанням позивача. Крім того, довідкою від 01 лютого 2021 року підтверджено також факт проживання сторін в АДРЕСА_2 в період з 25 січня 2020 року по 28 серпня 2020 року, що також узгоджується з показаннями позивача та відповідає періоду вагітності відповідачки (а.с.10,11).
Пунктом 2 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що при розгляді справ названих категорій суди мають ураховувати, що відповідно до п. 2 розд. VII "Прикінцеві положення" СК України норми законодавства, які регулювали шлюбно-сімейні правовідносини, втратили чинність із 01 січня 2004 року, за винятком норм розд. V "Акти громадянського стану" Кодексу про шлюб та сім`ю України, які зберігають чинність у частині, що не суперечить СК, до прийняття спеціального закону.
Пунктом 3 зазначеної постанови визначено, що справи про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128 на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.
Згідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду, а підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
Судом встановлено, що ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року було задоволено клопотання позивача та призначено у справі судово-генетичну експертизу, на виконання якої було поставлено питання, чи є позивач біологічним батьком ОСОБА_4 (а.с.91).
Відповідно до листа КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» № 1413 від 15 грудня 2021 року, ОСОБА_3 не з`явилася для проведення експертизи 15 листопада та 13 грудня 2021 року, у зв`язку з чим ухвалу про проведення експертизи було повернуто без виконання (а.с.125).
З матеріалів справи з`ясовано, що про необхідність явки до експертної установи відповідачка повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання (а.с.25,96, 97-98) звідки повістка та лист повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». За повідомленою позивачем адресою місця проживання, відповідачка отримала особисто лист про необхідність явки на експертизу, про що свідчить її прізвище на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.99,100, 102).
Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Суд вважає, що оскільки відповідачка, яка була належним чином повідомлена про час та місце проведення експертизи, не з`явилася до експертної установи, то суд відповідно до ст. 109 ЦПК України визнає факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, тобто факт батьківства позивача відносно малолітнього ОСОБА_4 .
Крім того, відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства, зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
Відповідно до роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2008 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Таким чином суд, оцінюючи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо наявності кровного споріднення між ним та народженою відповідачкою дитиною - ОСОБА_4 , у зв`язку з чим позов про визнання батьківства підлягає задоволенню.
У зв`язку з тим, що вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини є похідними від вимоги про визнання батьківства, тому вона також підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач, як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору під час подання позову, тому з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 133, 141, 142, 247, 258,259, 263-265, 273, 280-289 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Мопрівське Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 батьком малолітнього ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Дніпро, матір`ю якого є ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України.
Внести зміни до актового запису № 319 від 25 листопада 2020 року, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про народження дитини - ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Дніпро, матір`ю якого є ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України, записавши у графі «Відомості про батька»: ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Мопрівське Солонянського району Дніпропетровської області, громадянин України.
Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - суду не відомий) на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складене 24 січня 2022 року.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина