ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №521/9690/17

Апеляційне провадження №22-ц/813/78/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 26 грудня 2019 року, постановлену під головуванням судді Гуревського В.К.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст подання

У червні 2019 року начальник Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Войтенко В.В.(далі- начальник Другого Малиновського ВДВС), звернувся до суду поданням про примусове проникнення шляхом відкриття дверей в будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 для проведення опису та арешту майна боржника з передачею його для реалізації у рахунок погашення боргу, з урахуванням виконавчого збору та витрат по виконанню рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 грудня 2017 року.

Подання обґрунтовано тим, що у Другому Малиновському ВДВС на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження АСВП №56011479 по виконанню виконавчого листа № 521/9690/17, виданого 15 лютого 2018 року Малиновським районним судом м.Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 419 241,08 грн.

Зазначав, що 20 березня 2018 року головним державним виконавцем відділу була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, по виконанню вищезазначеного виконавчого документа, на підставі ст.ст.3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова про відкриття виконавчого провадження головним державним виконавцем відділу була надіслана боржнику рекомендованою кореспонденцією.

24 квітня 2018 року до відділу надійшла ухвала Апеляційного суду Одеської області про відкриття апеляційного провадження, номер провадження № 22-ц/785/4521/18 від 06 квітня 2018 року про поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ.

Постановою апеляційного суду Одеської області (провадження №22-ц/785/4521/18) від 29 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 грудня 2017 року залишено без змін.

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржнику ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється постановою про опис та арешт майна боржника. Згідно актів головного державного виконавця від 10 травня 2019 року та 19 травня 2019 року виходом за адресою: АДРЕСА_1 боржника вдома не було, двері зачинені, провести опис житлового будинку не передбачається можливим, на виклик до відділу боржник не з`являється.

На підставі викладеного, оскільки боржник не виконує рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 грудня 2017 року, заявник не просив задовольнити його подання (т.2а.с.137-138).

Зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 26 грудня 2019 року подання задоволено.

Надано начальнику Другого Малиновського ВДВС Войтенко В.В. дозвіл на примусове проникнення, шляхом відкриття дверей в будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , для проведення опису та арешту майна боржника з передачею його для реалізації у рахунок погашення боргу, з урахуванням виконавчого збору та витрат по виконанню рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2018 року по справі №521/9690/17(т.2а.с.148-151).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять ухвалу суду скасувати, відмовити у поданні, оскільки ухвала є невмотивованою та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, містить невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Доводи скарги, зокрема, зводяться до того, що виконавчі дії проводились в рамках зупиненого виконавчого провадження, що апелянтам не було відомо про наявність відкритого виконавчого провадження про стягнення з них на користь стягувача ОСОБА_3 боргу та судових витрат (т.2а.с.163-170).

Правом відзиву на апеляційну скаргу учасники процесу не скористались.

Апелянти, їх представник та заявник в судове засідання, призначене на 20 січня 2022 року, не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника стягувача адвоката Бикову О.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду

Відповідно до ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Згідно ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на дату винесення постанови від 20 березня 2018 року) виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Так, ст.311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/41727/19.

Задовольняючи подання про примусове проникнення до житла боржника, суд першої інстанції виходив із того, що наведені у поданні обставини свідчать про обґрунтовані підстави для надання дозволу на примусове входження до майна боржника ОСОБА_1 .

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Як вбачаєтеся з матеріалів справи, 26 червня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про повернення забезпечувального платежу.

Позов мотивовано тим, що 18 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який складається в цілому з житлового будинку під літерою «В», загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 19,98 кв.м., підсобною площею 24,9 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці, яка знаходиться у фактичному користуванні.

В подальшому, ОСОБА_2 отримала на виконання договору суму у розмірі 24 000 грн., що також підтверджується розписками про отримання коштів. 16 серпня 2016 року ОСОБА_1 зареєстрував рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2009 року в Єдиному реєстрі прав на нерухоме майно. Саме з цієї дати відпала перешкода для укладення основного договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку. Незважаючи на таке, відповідачі ухиляються від укладення основного договору, на дзвінки та письмові претензії щодо виконання умов договору взагалі не реагують.

У зв`язку з ухиленням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від укладення основного договору та безпідставно набули кошти за договором, поверненню підлягає сума еквівалентна 15 000 доларам США, що відповідає 418 104,80 грн. та 24 000 грн. (т.1а.с.2).

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 19 грудня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 забезпечувальний платіж у розмірі 418 104,80 грн., що еквівалентно станом на 19 грудня 2017 року 15 000 доларам США.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 забезпечувальний платіж у розмірі 24 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1136,28 грн., з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 200,52 грн., з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 3044,77 грн., з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 439,48 грн.(т.1а.с.86-89).

30 січня 2018 року представник позивачки ОСОБА_4 ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про видачу виконавчого листа (т.1а.с.92). На цьому ж аркуші справи міститься заява ОСОБА_2 від 30 січня 2018 року про те, що вона ознайомилася з матеріалами справи, тобто і з заявою представника стягувача про видачу виконавчого листа. Зазначене спростовує посилання апеляційної скарги про те, що боржникам було невідомо про те, що рішення суду звернуте до примусового виконання.

15 лютого 2018 року Малиновським районним судом м Одеси видано виконавчий лист №521/9690/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 419 241,08 грн., що еквівалентно станом на 19 грудня 2017 року 15 000 доларам США, а також судового зборув сумі 1 136,28 грн. (т.2а.с.137).

20 березня 2018 року головним державним виконавцем СкрябіноюА.Я. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, по виконанню вищезазначеного виконавчого документа, на підставі ст.ст.3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження» (т.2а.с.140).

У зв`язку з оскарженням рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в апеляційному порядку виконавче провадження було зупинене.

Постановою апеляційного суду Одеської області (провадження № 22-ц/785/4521/18) від 29 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 грудня 2017 року залишено без змін (т.1 а.с.211-215).

Після відновлення виконавчого провадження, 02 квітня 2019 року головним державним виконавцем здійснено виклик боржника ОСОБА_1 на 15 квітня 2019 року, 10-00 до державної виконавчої служби щодо сплати боргу, з наданням підтверджуючих документів про оплату, пояснень по факту невиконання вимог виконавчого документу, з наданням достовірних відомостей про доходи та місце роботи, на підтвердження надати довідку з місця роботи, а також надати відомості про майно, яке залишилося без належного реагування (т.2а.с.141)

10 та 29 травня 2019 року головним державним виконавцем складено акти про його вихід за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Зі змісту обох актів вбачається, що вдома нікого не було, двері ніхто не відчинив (т.2а.с.143-144).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення подання начальника Другого Малиновського ВДВС.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що матеріали справи не містять дані про те, що боржником ОСОБА_6 з 29 листопада 2018 року (дня набрання рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 грудня 2017 року законної сили) на 20 січня 2022 року (дату перегляду даної справи апеляційним судом), тобто на протязі більше ніж 3-х років сплачено стягувачу ОСОБА_3 будь-яку суму у рахунок повернення забезпечувального платежу.

Сам по собі факт зупинення в подальшому виконавчого провадження у зв`язку з переглядом рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 грудня 2017 року за нововиявленими обставинами на підставі заяви ОСОБА_7 , а також за апеляційною скаргою ОСОБА_8 , яка не брала участі у розгляді справи, та які залишені судами без розгляду та задоволення відповідно 16 травня та 13 листопада 2019 року, на вказаний висновок апеляційного суду не впливають (т. 2а.с.57-58,129-133).

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 26 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 січня 2022 року.

Головуючий

Судді: