Справа № 178/821/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2022 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: Берелет В.В.

секретаря: Саверської Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кринички позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, -

за участю представників: позивача ОСОБА_3 ,

відповідачки ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивач звернувся до суду з цим позовом, і суду пояснив, що 01 травня 2019 року відповідачка, керуючи автомобілем «ВАЗ-2114», державний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи з прибудинкової території на перехресті вулиць Медичної та Спортивної, не впевнившись в безпеці свого маневру, виїхала на вказане перехрестя, допустила зіткнення з автомобілем «Mitsubishi L200», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Криничанського районного суду від 12 жовтня 2020 року відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля «ВАЗ-2114», державний номер НОМЕР_1 було застраховано в ПрАТ СК «Уніка» на підставі полісу №АМ/5435488 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів чинним на 01 травня 2019 року. Після ДТП позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування в ПрАТ СК «Уніка» і йому було перераховано страхове відшкодування у розмірі 57712,04 грн. Разом з тим, згідно висновку експерта по визначенню вартості матеріального збитку завданого його автомобілю складає 85366,35 грн. Крім того, понесені і витрати на залучення експерта у розмірі 3500 грн. Відповідачка відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатила, тому, просить стягнути з відповідачки 27654,31 матеріальний збиток, 3500 грн. витрати на проведення експертного дослідження, 5000 грн. моральної шкоди, 908 грн. судового збору.

Відповідачка та її представниця просять відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Третя особа приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» про день слухання справи сповіщена.

Вислухавши сторони, їх представників, дослідивши докази, перевіривши матеріали справи, суд встановив, що 01 травня 2019 року відповідачка, керуючи автомобілем «ВАЗ-2114», державний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи з прибудинкової території на перехресті вулиць Медичної та Спортивної, не впевнившись в безпеці свого маневру, виїхала на вказане перехрестя, допустила зіткнення з автомобілем «Mitsubishi L200», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Криничанського районного суду від 12 жовтня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення № 178/1297/20 ОСОБА_2 визнано винною в скоєному ДТП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Посилання відповідачки на те, що у справі неналежний відповідач суд до уваги не бере, оскільки володільцем джерела підвищеної небезпеки і безпосереднім заподіювачем шкоди на момент ДТП була водійка відповідачка ОСОБА_2 , яка керувала транспортним засобом, тому зобов`язання по відшкодуванню завданої позивачу шкоди виникло саме у неї, про що також зазначив Верховний Суд у Постанові по справі № 265/3896/19 від 12 січня 2022 року.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості ОСОБА_5 не потребують доказування, оскільки вони встановлені постановою суду по справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили.

Згідно ч. 2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У статті 81, частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів

У відповідності до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно положень пп. 38.1.1.«а» п.38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Крім того, позивачеві була завдана моральна шкода, яка полягала у порушенні звичного укладу його життя; також він вимушений був звертатися до експертів, адвоката для вирішення спору у судовому порядку, оскільки відповідач відмовився відшкодовувати завдану шкоду

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1,2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як убачається з висновку №6701 від 18 липня 2019 року вартість матеріального збитку завданого позивачу складає 85366,35 грн. Таким чином, страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн виплачене страховиком покрило повністю розмір завданого водію автомобіля «Mitsubishi L200», державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , матеріального збитку.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Постановою Верховного Суду по справі №757/22936/19-ц від 06 грудня 2021 року вказано, якщо розмір матеріальних витрат не перевищує страхової виплати відшкодування у розмірі 100000 грн, тому позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 сформульовано висновок про те, що оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Щодо вимог позивач про стягнення моральної шкоди, суд визходить з наступного.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди маж визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У даному випадку, стороною позивача не надано належних доказів спричинення моральної шкоди у заявленому розмірі 5000 гривень, визначена сума моральної шкоди не є співмірною розумною та справедливою, тому і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди суд залишає без задоволення.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відмову у задовленні позовних вимог позивача.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаютьс я у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 15, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення або з дня отримання його копії.

Повний текст судового рішення складено 28 січня 2022 року.

Суддя: В. В. Берелет

р