провадження № 22-ц/824/1575/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

24 січня2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк», поданою представником - Мєшніком Костянтином Ігоровичем, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 січня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Акціонерне товариство «Універсал Банк», через представника - Мєшніка Костянтина Ігоровича, 27 травня 2021 року подало апеляційну скаргу до суду першої інстанції.

16 грудня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла вказана цивільна справа №760/19415/20.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Апелянта попереджено, що в разі невиконання вимог ухвали у визначений строк, апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

04 січня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява, направлена засобами поштового зв`язку, на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року. До вказаної заяви додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Однак, апелянтом не усунуто недоліки апеляційної скарги в повному обсязі, зважаючи на таке.

До апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду. При цьому апелянт вказував на те, що строк пропущено у зв`язку з обмежувальними карантинними заходами, внаслідок яких у позивача не було можливості ознайомитися з матеріалами справи та подати апеляційну скаргу.

Зі змісту ухвали від 20 грудня 2021 року вбачається, що суд критично оцінює таку позицію апелянта, який у свої скарзі порушує питання про поновлення пропущеного строку у зв`язку з карантинними обмеженнями.

Згідно пояснень, викладених у заяві про усунення недоліків апеляційної скарги, апелянт вказує на те, що повний текст оскаржуваного рішення суду було отримано позивачем лише 26 липня 2021 року. А відтак строк пропущено з поважних причин.

Колегія суддів критично оцінює вказані доводи апелянта, зважаючи на таке.

Згідно супровідного листа Солом`янського районного суду міста Києва копію оскаржуваного рішення суду направлено на поштову адресу позивача 04 січня 2021 року (т. 1 а.с.52). Апелянт зазначає, що отримав копію повного тексту рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 січня 2021 року лише 26 липня 2021 року. При цьому жодних доказів на підтвердження вказаного суду не надано, натомість апеляційну скаргу подано до суду 27 травня 2021 року. Тому суд не вбачає підстав для визнання поважними причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Крім того, суд зазначає, що оскаржуване рішення суду оприлюденено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 06 січня 2021 року.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

ЄСПЛ зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення у справі «Воловік проти України» заява №15123/03, § § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» заяви, №17160/06 та №35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 23 лютого 2021 року (справа №263/4637/18, провадження №14-126цс20) за змістом ч.6 ст.357 ЦПК України на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції. Його склад визначений у ч.3 ст.34 ЦПК України, що міститься у Главі 3 розділу І «Загальні положення» ЦПК України. Згідно з приписом вказаної частини перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів. Велика Палата Верховного Суду вважає, що слова «суд апеляційної інстанції» вжитті у ч.ч.1,2 ст.358 ЦПК України, треба розуміти як колегію суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів у світлі загальних положень ЦПК України щодо складу суду, який здійснює перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції (ч.3 ст.34 ЦПК України).

Враховуючи вказану правову позицію, судом апеляційної інстанції не було вирішено питання про відкриття апеляційного провадження у визначений частиною 2 статті 359 ЦПК України строк у зв`язку з відсутністю одного з членів колегії.

Оскільки у зазначені строки апелянтом вказані недоліки апеляційної скарги в повній мірі не виправлені, відповідно до вимог ст. ст. 185, 357 ЦПК України, апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути апелянту.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк», поданою представником - Мєшніком Костянтином Ігоровичем, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 січня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості вважати неподаною та повернути скаржнику.

Копію ухвали надіслати учасникам справи. Апелянту надіслати копію ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І.Мостова