Дата документу 19.01.2022
Справа № 501/1997/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2022 року місто Чорноморськ Одеської області

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Смирнова В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Кочкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморськ Одеської області цивільну справу № 501/1997/19

за позовом ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ,

до

відповідача: Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, електронна адреса:

третя особа - ОСОБА_2 , місце проживання; АДРЕСА_1

предмет та підстави позову: про визнання зобов`язання за Іпотечним договором від 18 січня 2008 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку « Укрсоцбанк» (змінив свою назву на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Стрижак З.І., зареєстрованим в реєстрі за № 63 - припиненим

за участю сторін:

представник позивача - ОСОБА_3 ,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне.

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк»(відповідач) про визнання зобов`язань за договором іпотеки припиненим.

Позов мотивований тим, що т ОСОБА_2 (третя особа) уклав з відповідачем договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 665/Ф03.14/04, зі сплатою 13,5% річних та комісії, в межах максимального ліміту заборгованості 137 000,00 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 18.01.2008 року між позивачем та відповідачем укладено іпотечний договір, та передано майно: житловий двоповерховий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності іпотекодавця та земельну ділянку під спорудою відповідно.

Позивач вважає, що зобов`язання за Іпотечним договором є такими, що припинилися, але у зв`язку з наявністю в Держаному реєстрі прав на нерухоме майно записів про іпотеку та заборону, позивач позбавлений можливості в повному обсязі розпоряджатися своїм нерухомим майном, що порушує його права та законні інтереси.

На підставі викладеного Позивач звернувся до суду з відповідним позовом, згідно якого просить суд:

Визнати зобов`язання за Іпотечним договором від 18 січня 2008 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (змінив назву на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 , посвідченим нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Стрижак З.І., зареєстрованим в реєстрі за № 63 - припиненим.

14.01.2020 року відповідач на позов надав відзив, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (т. 1 а.с. 104-108).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Від 31.07.2019 року представник позивача ОСОБА_3 надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 42-46).

31.07.2019 року представник відповідач ОСОБА_4 , надав до суду клопотання про відкладення (т. 1 а.с. 47-52).

12.11.2019 року представник відповідач ОСОБА_4 , надав до суду клопотання про відкладення (т. 1 а.с. 57-62).

13.11.2019 року представник позивача ОСОБА_3 , надав до суду заяву про проведення за відсутності позивача (т. 1 а.с. 63-64).

12.12.2019 року представник позивача ОСОБА_3 , надав до суду клопотання про відкладення (т. 1 а.с. 70-73).

12.12.2019 року представник відповідач ОСОБА_4 , надав до суду повідомлення (т. 1 а.с. 74-76).

14.01.2020 року представник відповідач ОСОБА_4 , надав до суду відзив на позов, заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити (т. 1 а.с. 103-108).

20.01.2020 року представник позивача ОСОБА_3 , надав до суду заяву про залучення правонаступника (т. 1 а.с. 127-128).

19.02.2020 року представник позивача ОСОБА_3 , надав до суду заяву про проведення за відсутності позивача (т. 1 а.с. 140-143).

07.04.2020 року представник позивача ОСОБА_3 , надав до суду заяву про відкладення слухання справи (т. 1 а.с. 144).

19.05.2020 року представник позивача ОСОБА_3 , надав до суду заяву про відкладення слухання справи (т. 1 а.с. 146).

19.05.2020 року представник відповідач ОСОБА_4 , надав до суду клопотання про відкладення (т. 1 а.с. 148-151).

10.06.2020 року представник позивача ОСОБА_3 , надав до суду заяву про відкладення слухання справи (т. 1 а.с. 156-157).

07.07.2020 року представник позивача ОСОБА_3 , надав до суду заяву про відкладення слухання справи (т. 1 а.с. 158-159).

04.11.2020 року представник відповідач ОСОБА_4 , надав до суду клопотання про відкладення (т. 1 а.с. 166-167).

04.11.2020 року представник позивача ОСОБА_3 , надав до суду заяву про відкладення слухання справи (т. 1 а.с. 169).

30.11.2020 року представник позивача ОСОБА_3 , надав до суду заяву про відкладення слухання справи (т. 1 а.с. 170-171).

01.12.2020 року представник відповідач ОСОБА_4 , надав до суду клопотання про відкладення (т. 1 а.с. 172-175).

27.01.2021 року представник відповідач ОСОБА_4 , надав до суду клопотання про відкладення (т. 1 а.с. 179-181).

27.01.2021 року представник позивача ОСОБА_3 , надав до суду заяву про відкладення слухання справи (т. 1 а.с. 182).

23.03.2021 року представник позивача ОСОБА_3 , надав до суду заяву про відкладення слухання справи (т. 1 а.с. 187).

27.04.2021 року представник позивача ОСОБА_3 , надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 190).

08.06.2021 року представник правонаступника ОСОБА_5 , надав до суду пояснення по справі (т. 1 а.с. 193-198).

08.06.2021 року представник правонаступника ОСОБА_5 , надав до суду заяву про сплив позовної давності (т. 1 а.с. 202-203, 222).

09.06.2021 року представник позивача ОСОБА_3 , надав до суду заяву про відкладення розгляду справи та ознайомлення (т. 1 а.с. 207).

14.07.2021 року представник відповідач ОСОБА_6 , надав до суду клопотання про відкладення (т. 1 а.с. 210).

03.08.2021 року представник правонаступника ОСОБА_5 , надав до суду пояснення по справі (т. 1 а.с. 216-218).

04.08.2021 року представник позивача ОСОБА_3 , надав до суду клопотання про відкладення слухання справи (т. 1 а.с. 225, 228).

23.10.2021 року представник правонаступника ОСОБА_5 , надав до суду пояснення по справі (т. 2 а.с1-6).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд задовольнити позов.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду Іллічівського міського суду Одеської області від 02.07.2019 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (т. 1 а.с. 37).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 19.02.2020 року клопотання представника позивача про залучення правонаступника задоволено (т. 1 а.с. 137).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16.02.2021 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до слухання (т. 1 а.с. 185).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що договором про надання відновлювальної кредитної лінії №665/Ф03.14/04 від 18.01.2008 року АКБСР «УКРСОЦБАНК» надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 137 000,00 доларів США (а.с. 6-11).

Відповідно іпотечного договору (з майновим поручителем) 18.01.2008 року, АКБСР «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 уклали договір за зобов`язанням ОСОБА_2 на нерухоме майно - житловий двоповерховий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності іпотекодавця та земельну ділянку під спорудою відповідно (ат.1 а.с. 12-20).

Згідно рішення № 5/2019 від 15.10.2019 року АТ «УКРСОЦБАНК» за загальними зборами та затверджено передавальний акт, яким визначено правонаступником - АТ «Альфа Банк» (т. 1 а.с. 78-95).

ІV. Оцінка Суду.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ІІК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 нього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Цією ж статтею визначено І орієнтовний перелік способів захисту. В пункті 7 частини Другої статті 16 Цивільного кодексу У країни визначено припинення правовідношення, як один із способів захисту цивільних прав.

Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором, який укладається у письмовій формі, банк або Інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК України).

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 1 та 2 ст. 598 ЦК України).

Підстави припинення зобов`язань визначені в статтях 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання припиняється: виконанням проведеним належним чином; переданням відступного; зарахуванням; за домовленістю сторін; прощенням боргу; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання; смертю фізичної особи та ліквідацією юридичної особи.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Системний аналіз статей 599, 1049, 1054 ЦКУкраїни свідчить, що належним виконанням кредитного договору є зарахування на узгоджений сторонами рахунок кредитора суми кредиту, передбачених договором процентів та можливих штрафних санкцій, у разі їх нарахування.

Відтак, відповідно на момент подання даної позовної заяви та розгляду справи судом строк виконання значної частини кредитного зобов`язання не наступив.

Між тим, суд погоджується із доводами представника позивача з приводу того, що звернувшись з вимогами про виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором у достроковому порядку, банк змінив строки повернення кредиту та плати за кредит.

Проте, такі дії банку не свідчать про закінчення строку дії кредитного договору та в даному випадку припиняється лише право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за умовами кредиту. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України - яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, дані доводи представника позивача не свідчать про наявність підстав для визнання кредитного зобов`язання припиненим.

Окрім того, ж наявність рішення суду по справі про задоволення позовних вимог банку та стягнення з позивача боргу за вказаним кредитним договору не свідчить про повне та належне виконання позичальником своїх кредитних зобов`язань, так і наявність рішення про відмову у позовних вимогах за спливом позовної давності не є підставою для припинення іпотеки.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (стаття 546 ЦК України ).

Згідно з частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Відповідно до частини 5 статті 3 Закону У країни «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Статтею 17 3акону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону: набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Іпотека є дійсною до припинення основного зобов`язання, іпотека не припинається, якщо основне зобов`язання, забезпечене іпотекою, є невиконаним.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-78бцс17 та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від цієї позиції.

Таким чином, вказаною нормою не передбачено такої підстави для припинення застави як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимоги кредитора за основним зобов`язанням.

Зазначена правова позиція також викладена у Постанові Верховного суду від 06 березня 2019 у справі № 757/32377/15-ц

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянувши справу № 760/16916/14-ц про реєстрацію права власності на іпотеку, дійшов висновку, що іпотека не може бути припинена на підставі спливу позовної давності до вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Роз`яснено, що якщо інше не передбачено договором, сплив позовної давності до основної і додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором та про звернення стягнення на предмет іпотеки (у тому числі і за наявності рішення суду про відмову в цьому позові на підставі пропуску позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки згідно з абзацом другим частини першої статті 17 Закону «Про іпотеку».

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у справі № -786цс17,

Тобто, сплив строку позовної давності звернення до суду та наявність судового рішення про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності не припинили невиконане зобов`язання та договір іпотеки, яким таке зобов`язання забезпечене, не припинили суб`єктивного права кредитора на отримання від боржника виконання зобов`язання без використання судового примусу, у тому числі в позасудовому порядку, визначеному сторонами в іпотечному договорі - на підставі договору іпотеки, що містить обмовку про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

За судовою практикою Постанову Верховного суду від 29.03.2021 року справа № 638/12564/17 :

«…Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 цього Закону).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе лише з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Так. згідно з абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Разом з тим такої підстави для припинення договору іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням цей Закон не передбачає.

Аналіз статті 17 Закону України «Про іпотеку» у взаємозв`язку зі статтями 256. 266, 267, 509, 598 ЦК України дає підстави для висновку, що сплив позовної давності до основної та (задаткової вимог кредитора про стягнення боргу за договором позики і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного обов`язання за договором позики і, отже, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17- Закону України «Про іпотеку».

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі N2 639/6817/16-ц, постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17, від 05 липня 2017року у справі № 6-1840цс17.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку і про відсутність підстав для припинення правовідносин, що виникли між сторона на підставі укладеного між ними договору іпотеки.

Вимога позивача про виключення з державного реєстру відповідних записів залежить від обґрунтованості вищевказаних вимог, а тому рішення судів в цій частині про відмову в позові також є правильним.

Отже, ухвалюючи у справі судові рішення, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, дійшовши обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у праві № 369/3340/16-ц, від 06 квітня 2020 року у справі № 464/5314/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 295/4514/1б-ц, не суперечать висновкам судів, зробленим у цій справі...»

Позивачем всупереч вимогам частини 1 статті 81 ЦПК України не надано жодних доказів виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

З зазначених підстав суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 158, 258-259, 263 - 265, 352 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання зобов`язання за Іпотечним договором від 18 січня 2008 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку « Укрсоцбанк» (змінив свою назву на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Стрижак З.І., зареєстрованим в реєстрі за № 63 - припиненим - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 19 січня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області В.В. Смирнов.