Постанова

Іменем України

19 січня 2022 року

м. Київ

справа № 165/1288/20

провадження № 61-150св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Виконавчий комітет Нововолинської міської ради, як орган опіки та піклування,

третя особа - Нововолинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів),

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 31 серпня 2020 року у складі судді Ушакова М. М. та постанову Волинського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Карпук А. К.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, як органу опіки та піклування, третя особа -Нововолинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про зміну прізвища дитини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 від громадянського шлюбу між ОСОБА_2 та сином позивача ОСОБА_3 народилась ОСОБА_4 . До народження дівчинки її син та ОСОБА_2 на протязі чотирьох років жили однією сім`єю, вели спільне господарство. При реєстрації народження дитини в Нововолинському відділі ДРАЦС РС Нововолинського МУЮ Волинської області 07 травня 2015 року, актовий запис № 196, запис про батька дитини провадився за прізвищем матері. Невістка прізвище дитині дала своє, а ім`я по батькові вказала її сина, та набула статусу одинокої матері.

Матір дитини почала вести антиморальний спосіб життя, тому фактичні шлюбні стосунки її син та невістка розірвали, дитина залишилась проживати з матір`ю.

Її син ОСОБА_3 неодноразово судимий, на час звернення до суду відбував покарання у місцях позбавлення волі.

Згідно рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 12 грудня 2019 року ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 24 січня 2020 року малолітній ОСОБА_4 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та призначено ОСОБА_1 опікуном.

Позивач завжди вважала себе бабусею ОСОБА_4 , намагалась допомагати із вихованням та матеріальним забезпеченням дитини. З 10 листопада 2018 року дитина живе в родині позивача. Родинні зв`язки позивача та ОСОБА_4 підтверджуються проведеним позивачем генетичним дослідженням.

Позивач вважає, що прізвище « ОСОБА_4 » може негативно вплинути на ОСОБА_4 та її подальше життя, дитина може переживати осуд з боку лікарів, поліцейських та сторонніх осіб, крім того дитина постійно запитує щодо різних прізвищ у неї, та у позивача. Тому позивач вважає, що у дитини повинне бути спільне з нею прізвище - ОСОБА_1 .

Позивач просила:

змінити прізвище малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Нововолинська, Волинської області з прізвища « ОСОБА_4 » на прізвище « ОСОБА_1 »,

зобов`язати Нововолинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) внести зміни до актового запису № 196 від 07 травня 2015 року, про народження дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінивши прізвище дитини з прізвища « ОСОБА_4 » на прізвище « ОСОБА_4 ».

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Нововолинського міського суду Волинського області від 31 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, як органу опіки та піклування, третя особа - Нововолинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про зміну прізвища дитини, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зробив висновок, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що суд може вирішити спір щодо зміни прізвища дитини, лише між батьками дитини. В даному випадку малолітня ОСОБА_4 має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з тим, що мати дитини за рішенням суду позбавлена батьківських прав, а реєстрація народження проведена за правилами статті 135 СК України. Позивач, як опікун, позбавлена можливості ініціювати питання про зміну прізвища дитини, позбавленої батьківського піклування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2021 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 31 серпня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно дослідив фактичні обставини справи, не надав належної оцінки наданим позивачем доказам. Вважає, що за аналогією закону норми статті 148 Сімейного кодексу України за певних життєвих обставин мають розповсюджуватись на осіб, які здійснюють опіку над дитиною, по суті замінивши їй батьків. Якщо чинним законодавством України не передбачено порядку зміни прізвища дитини, що позбавлена батьківського піклування, то це питання має бути вирішено судом з метою захисту інтересів дитини. Як опікун дитини та її бабуся позивач має право на звернення до суду в інтересах дитини, а саме, з позовом про зміну прізвища дитини. Якщо певні правовідносини не врегульовані чинним Сімейним кодексом та іншими нормативно-правовими актами, до них застосовуються норми, які регулюють подібні правовідносини. Позивач посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

Позиція інших учасників прави

У червні 2021 року Виконавчий комітет Нововолинської міської ради Волинської області подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Відзив мотивований тим, що відповідно до статті 148 Сімейного кодексу України спори щодо зміни прізвища дитини можуть вирішуватися лише між батьками дитини. Вирішувати питання про зміну прізвища дитини, позбавленої батьківського піклування, орган опіки та піклування чи суд не мають повноважень.

У червні 2021 року Нововолинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Відзив мотивований тим, що державна реєстрація народження ОСОБА_4 була проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до норм законодавства зміна прізвища дитини регулюється статтею 148 СК України щодо зміни прізвища дитини її батьками. Опікун, яка є біологічною бабусею дитини, вирішувати питання про зміну прізвища дитини, позбавленої батьківського піклування, не має повноважень. У ОСОБА_4 є старший брат, ОСОБА_5 , матір`ю якого є ОСОБА_2 , державна реєстрація якого також проведена відповідно до частини першої статті 135 СК України. Зміна прізвища ОСОБА_4 , без належних на це підстав, порушить право на родинні відносини між братом та сестрою. Згідно статті 295 СК України діти, які досягли 14 років, наділяються правом ініціювати процедуру зміни власного прізвища за згодою батьків або ж за згодою піклувальника.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2021 року поновлено строк на касаційне оскарження, звільнено від сплати судового збору, відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

У травні 2021 року матеріали цивільної справи № 165/1288/20 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 13 травня 2021 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження: відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

Фактичні обставини

Суди встановили, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Із копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_4 , сформованого 30 червня 2017 року встановлено, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про матір дитини ОСОБА_2 зазначено відповідно до медичного свідоцтва про народження № 237 від 30 квітня 2015 року Нововолинської ЦМЛ Волинської області, відомості про батька дитини ОСОБА_6 внесено за вказівкою матері, державна реєстрація народження проведена відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 12 грудня 2019 року позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 200 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь особи або на рахунок закладу, де будуть утримуватися діти з 09 липня 2019 року до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 24 січня 2020 року № 40 надано малолітній ОСОБА_4 статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та призначено ОСОБА_1 опікуном над малолітньою ОСОБА_4 .

Згідно акту фактичного проживання членів сім`ї від 27 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживають з 10 листопада 2018 року за однією адресою, матір дитини жодного разу не відвідувала доньку.

Син позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , який є біологічним батьком дитини, перебуває у місцях позбавлення волі.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України (згоду на обов`язковість яких надала Верховна Рада України). Також регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частини 7,8 статті 7 СК України).

Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Кожна дитини відповідно до статті 7 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року має право на збереження індивідуальності.

Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

За змістом статті 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що прізвище « ОСОБА_4 » може негативно вплинути на дитину та її подальше життя, оскільки її мати відома багатьом з негативного боку. Дитина, несвідомо для неї, може переживати осуд з боку лікарів, поліцейських та сторонніх осіб. У дитини постійно виникають питання щодо різних прізвищ, відповіді на які з урахуванням віку дитини можуть негативно позначитись на її вразливій психиці.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що позивач як опікун, позбавлена можливості ініціювати питання про зміну прізвища дитини, позбавленої батьківського піклування.

Європейський суд з прав людини, застосовуючи статтю 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зауважив, що визнаючи, що в особи можуть існувати справжні причини, щоб бажати змінити своє ім`я, Суд визнає, що законодавчі обмеження такої можливості можуть бути виправдані інтересами суспільства, наприклад, для забезпечення точного обліку населення або схоронності засобів ідентифікації особи та зв`язку носіїв певного імені з сім`єю (див. вищезазначене рішення у справі «Ст`єрна проти Фінляндії» (Stjerna v. Finland), п, 39). Суд також нагадує, що Договірні держави мають широкі межі свободи розсуду у сфері регулювання зміни імен особами, а його завдання полягає не у тому, щоб замінити собою компетентні державні органи при визначенні найбільш відповідної політики у зазначеній сфері, а у перевірці згідно з Конвенцією рішень, ухвалених зазначеними органами при здійсненні своїх дискреційних повноважень (див. вищезазначене рішення у справі «Ст`єрна проти Фінляндії» (Stjerna v. Finland), п. 39). Саме державному органу належить навести відповідні та достатні підстави на підтримку своєї відмови у наданні дозволу на зміну імені особи для того, щоб це обмеження вважалося «необхідним у демократичному суспільстві» (див. рішення від 21 жовтня 2008 року у справі «Гюзель Ердагьоз проти Туреччини» (<…>), заява № 37483/02, пп. 50-55).

Вирішуючи даний спір, суди не звернули уваги, що опікуни малолітніх дітей мають майже такий самий обсяг прав та обов`язків, як і батьки. Відмінність опікунських прав та обов`язків від батьківських полягає у тому, що вони дещо вужчі за обсягом і перебувають під суворим контролем органу опіки та піклування.

Так, відповідно до статті 246 СК України орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку чи піклування. Права та обов`язки опікуна дитини визначені у статті 249 СК України та статті 67 ЦК України. Основний обов`язок опікуна малолітньої особи - дбати про її виховання, навчання та розвиток, здійснювати дії, які відповідають найкращим інтересам дитини. Згідно частини четвертої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Верховний Суд виходить з того, що при вирішенні спору щодо дитини судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дітей.

Колегія суддів звертає увагу, що у справах зі спорів щодо зміни прізвища дитини узагальнений та формальний підхід є неприпустимим. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Суди зазначеним обставинам не дали належної правової оцінки, відмовивши у задоволенні позовних вимог з формальних підстав, а саме, що опікун не має права звертатися до суду з позовом про зміну прізвища дитини, фактично не вирішили спір по суті заявлених позовних вимог.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, суди не встановили обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, не дослідили зібраних доказів, не дали оцінки доводам позивача по суті спору, у зв`язку з чим дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки Верховного Суду

Доводи касаційної скарги дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 31 серпня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року скасувати.

Справу № 165/1288/20 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 31 серпня 2020 року та постанова Волинського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року втрачаю законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук