Справа № 136/1955/21
провадження № 2/136/410/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2022 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Шпортун С.В.,

за участю секретаря судового засідання Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку письмового провадження, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просить змінити розмір аліментів визначених рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 28.10.2008 року у справі № 2-486/08, за яким з відповідача на її користь було присуджено аліменти в твердій грошовій сумі по 150 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 23.06.2008 протягом строку інвалідності, на тверду грошову суму по 1000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, на строк інвалідності.

Підставність позову позивач обґрунтовує тим, що після ухвалення рішення суду її стан здоров`я погіршився та їй було змінено із ІІІ групи інвалідності на 2 групу інвалідності, у зв`язку із загостренням хвороби необхідне додаткове медичне втручання та лікування, що потребує додаткових витрат. Самостійно позивач не в змозі забезпечити себе необхідними ліками, оскільки отримує незначну пенсію по інвалідності в розмірі 2 200 грн., несе інші витрати по утриманню житла, придбання продуктів харчування, тощо. Відповідач офіційно працевлаштований, отож фінансово спроможний, відтак має можливість надавати їй матеріальну допомогу у більшому розмірі, а ніж та що була изначена за рішенням суду, що стало підставою звернення до суду із даним позовом.

У визначений судом строк відповідач надав до суду відзив, відповідно до якого позов не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, аргументуючи свою позицію тим, що відповідно до довідки МСЕК серія 10 ААБ №293149, позивачці з 01.04.2012 року встановлено 2 група інвалідності безстроково. Як вбачається з довідки виданої УПФУ від 18.08.2021 року №6, позивачка отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2 200 грн., щомісячно, що перевищує прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність відповідно до п.7 ст.7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік», що свідчить про відсутність підстав для стягнення із нього на утримання позивачки аліментів в твердій грошовій сумі у більшому розмірі по 1 000 грн. щомісячно.

Крім того, відповідач вказує, що позивачем не надано до позову жодних належних та допустимих доказів того, що витрати на її лікування перевищують розмір прожиткового мінімуму, гарантованого державою та фактичний розмір пенсії, який вона отримує.

Крім цього, відповідач вказує у відзиві, що з 2009 він, ОСОБА_2 , перебуває у шлюбі з іншою жінкою ОСОБА_3 , яка є безробітною з 26.08.2021, важко хворіє, станом на 30.11.2021 року їй встановлено діагноз: ідіоматична хвороба Паркінсона стадія Hoehn 3 за Yahr 2 ригідно-тримтлива форма. У зв`язку з важким станом здоров`я дружини, було проведено оперативне втручання та на даний час витрачаються значні кошти на її лікування.

З 28.05.2020 відповідачеві ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності безстроково.

З огляду на викладене, відповідач вказує, що не має можливості надавати матеріальне утримання позивачеві у більшому розмірі ніж той що призначений за судовим рішенням, у зв`язку із її інвалідністю.

У визначений судом строк позивач подала до суду заперечення, яке по суті є відповіддю на відзив, до якого застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 ЦПК України.

Ураховуючи те, що в порушення ч.4, 5 ст.178 ЦПК України позивачем не було одночасно з надісланням (наданням) відповіді на відзив до суду, направлено та надано суду докази направлення заяви іншим учасникам, така заява є заявою по суті, а суд не зобов`язаний вчиняти такі дії, отож в силу приписів ч.4 ст.183 ЦПК України, суд повертає письмову заяву (клопотання, заперечення), яке подано без додержання вимог заявнику без розгляду із доданими документами.

Ухвалою суду від 11.11.2021 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також за клопотанням позивача витребувано із Староприлуцької спеціальної школи інтернату довідку про доходи (заробітну плату) отримувану ОСОБА_2 за 2021 рік в розрізі за кожний місяць.

У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що відповідно до рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 28.10.2008 із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 присуджено аліменти в твердій грошовій сумі по 150 гривень щомісячно, починаючи з 23.06. 2008 протягом строку інвалідності.

Вказане рішення суду набуло законної сили 08.11.2008, 11.11.2008 за заявою стягувача Липовецьким районним судом Вінницької області видано виконавчий лист №2-486/2008 за яким проводяться стягнення (а.с.4).

Позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просить про зміну розміру аліментів визначених за вищевказаним рішенням суду.

Відповідно до ч.3 ст.80 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Під зміною матеріального становища слід розуміти відповідне збільшення чи зменшення доходу платника чи одержувача аліментів. Що стосується зміни сімейного стану, то вона полягає у збільшенні членів сім`ї одержувача чи платника аліментів (народження дитини, усиновлення), тобто збільшення кількості утриманців.

Відповідно до довідки Акта огляду МСЕК від 19.04.2012 слідує, що ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності з 01.04.2012, загальне захворювання, безстроково (а.с.7).

Згідно із протоколом засідання Лікарсько - кронсультивної комісії від 07.09.2021 за №46 (а.с.6), ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку з 1997 року, ІІІ група інвалідності, з 01.04.2012 встановлена ІІ група інвалідності, у зв`язку із загостренням захворювання.

Відповідно до заключення ЛКК за №19 від 04.02.2019 (а.с.10), ОСОБА_1 встановлено діагноз: епілептична хвороба, гіпертонічна хвороба ІІ ст., тощо.

Відповідно до довідки виданої Управлінням ПФУ Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 18.08.2021 за №6 (а.с.5), ОСОБА_1 отримує пенсію з березня 2021 року по серпень 2021 року у розмірі 2200, 00 грн. щомісячно.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 (а.с.40), сторони цього спору розірвали шлюб 17.06.1997.

Відповідач уклав шлюб 16.11.2009 із ОСОБА_3 в підтвердження чого додано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 (а.с.41).

Із довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ №827794 (а.с.42) слідує, що ОСОБА_2 встановлено ІІІ група інвалідності, загальне захворювання, безтерміново.

Відповідно до довідки виданої Комунальним закладом «Староприлуцька спеціальна школа» Вінницької обласної ради від 20.12.2021 за №77 (а.с.43) слідує, що ОСОБА_3 була звільнена 26.08.2021 із посади вчителя математики відповідно до наказу №86-к/тр від 29.06.2021.

Згідно із карткою хворого денного стаціонару поліклініки №84 (а.с.44) ОСОБА_3 перебувала на лікуванні в медичному закладі з 17.11.2021 по 30.11.2021.

Як слідує із довідки виданої Комунальним закладом «Староприлуцька спеціальна школа» Вінницької обласної ради, яка надана на виконання вимог ухвали суду від 11.11.2021, ОСОБА_2 працює на постійній основі в даному навчальному закладі вчителем музики та отримує заробітну плату, розмір якої з січня 2021 по грудень 2021 склав 221227, 68 грн, які було ним фактично отримано.

Аналізуючи зібрані у справі докази, судом встановлено, що з часу ухвалення рішення Липовецьким районним судом Вінницької області від 28.10.2008 змінився матеріальний та сімейний стан сторін цього спору, що є обставинами, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Визначаючись із розміром аліментів суд враховує приписи Глави 9 Сімейного кодексу України.

За положеннями частин другої-четвертої статі 75 Сімейного кодексу України (далі - СК України) право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі N 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі N 6-1111цс17 та узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 05 вересня 2019 року у справі N 212/1055/18-ц (провадження N 61-2386сво19).

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Судом встановлено, що на час звернення позивача до суду із даним позовом прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність становив 2027 грн.

У той час як розмір отримуваної позивачем пенсії становив 2 200 грн.

При таких обставинах, суд повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, встановивши, що позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, отож її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України , оскільки така умова є обов`язковою у правовідносинах за позовом одного із подружжя до іншого на утримання, що врегульовані Главою 9 Розділу II СК України.

При цьому, суд приймає до уваги, що позивачем не надано до позову жодних належних та допустимих доказів того, що витрати на її лікування перевищують розмір прожиткового мінімуму, гарантованого державою та фактичний розмір пенсії, який вона отримує.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зміни розміру аліментів визначених за судовим рішенням, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами Глави 8 ЦПК України.

Судом враховано, що при зверненні до суду із вимогами про зміну розміру аліментів, відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач був звільнений від сплати судового збору.

Приймаючи до уваги те, що в задоволенні позову відмовлено, отож оплату судових витрат у вигляді судового збору суд вважає, що слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 23, 76-80, 141, 258-259, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП - ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП - НОМЕР_3 ) про зміну розміру аліментів, - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя С.В. Шпортун