КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/1503/2022 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Верланова С.М., Мельника Я.С.,

секретар Кибукевич О.Є.,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах Державної казначейської служби України, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Житомирської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішенням органів досудового слідства і прокуратури,-

в с т а н о в и в:

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Житомирської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішенням органів досудового слідства і прокуратури. Зазначив, що 24.02.2013 на автодорозі «Київ-Ковель» сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автопоїзда «Рено-Преміум», державний номерний знак НОМЕР_1 під його керуванням та автомобіля «ВАЗ-21121», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 25.02.2013 року СУ УМВС України в Житомирській області відносно нього була порушена кримінальне провадження, внесені відомості до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. 20.05.2013 року йому повідомлено про підозру. Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків щодо прибуття до слідчого за першим викликом, заборони залишати населений пункт без дозволу слідчого, прокурора чи суду, повідомляти про зміну місця проживання або роботи. На момент застосування запобіжного заходу він здійснював автомобільні перевезення за кордон і у зворотному напрямку та працював у ТОВ «АВС-Транс». У зв`язку із вжиттям щодо нього процесуальних обмежень, роботодавець залучив його до перевезень в межах м. Києва. У зв`язку з тим, що його досить часто викликали в судові засідання, він вимушений був звільнитись з роботи за власним бажанням. Постійної роботи після звільнення він не мав і належного матеріального забезпечення також. Відповідно до вироку Малинського районного суду Житомирської області від 17.10.2016, зміненого ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 17.10.2016, його було виправдано за відсутністю складу злочину. З набранням законної сили вироком суду у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди, оскільки незаконні дії та рішення прокуратури і слідчого викликали погіршення стану його здоров`я, психологічного стану, втрату роботи, йому довелось витрачати час на захист від кримінального переслідування, доводити невинуватість, що відволікало від звичайного способу життя. Притягнення до кримінальної відповідальності порушило життєві зв`язки, ускладнило життя близьких людей. Позивач зазначає, що на його утриманні також перебувають двоє дітей та мати. У зв`язку з погіршенням самопочуття він звертався до лікаря-невропатолога, а згодом здійснював лабораторні дослідження стану здоров`я.

ОСОБА_1 просив стягнути з Державної казначейської служби України, за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури на його користь в сумі 1259860 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства та прокуратури. Також просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь витрати в сумі 4723 грн., понесені на проведення психологічного дослідження при визначенні розміру моральної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державної Казначейської Служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури на користь ОСОБА_1 в сумі 360 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Державної Казначейської Служби України в дохід держави 908 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та представник Державної казначейської служби України подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заявлених вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не надав належної оцінки висновку соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого №06-08-20, відповідно до якого розмір завданої йому моральної шкоди внаслідок незаконного перебування під слідством визначений в розмірі 1 259 860 грн. Також суд неправильно обрахував моральну шкоду за 60 місяців, оскільки він перебував під слідством з 20.02.2013 по день набрання законної сили виправдувальним вироком в справі №283/1524/13-к від 29.05.2018, тобто 63 місяці, а незаконні звинувачення прокуратури тривали до ухвалення остаточної постанови Верховного Суду 17.03.2020, тобто ще 22 місяці.

Представник Державної казначейської служби України в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позові ОСОБА_1 . Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта у суду були відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства та прокуратури безпосередньо з Державної казначейської служби України, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Суд не навів достатніх обґрунтувань на підтвердження завдання позивачеві моральної шкоди та її розміру, а також безпідставно прийняв до уваги висновок соціально-психологічного дослідження, який не може бути безумовною підставою для встановлення факту заподіяння моральної шкоди та правильності здійснення розрахунку її розміру. Згідно ст. 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» сторони звільнені від сплати судового збору в справах даної категорії а тому, суд безпідставно стягнув з Державної казначейської служби України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просить її задовольнити. У задоволенні апеляційної скарги Державної казначейської служби України просять відмовити.

В судове засідання представники Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Житомирської обласної прокуратури не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01.02.2013 року згідно наказу №3к ОСОБА_1 прийнято на посаду водія автотранспортного засобу ТОВ «АВС-ТРАНС» (а.с. 25).

25.02.2013 року СУ УМВС України в Житомирській області внесено до ЄРДР відомості за ч.2 ст. 286 КК України за фактом зіткнення між а/м «ВАЗ-21121,д.н.з НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_3 з автопоїздом «Рено-Преміум, д.н.з НОМЕР_4 , яким у зустрічному напрямку керував ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП ОСОБА_3 загинув на місці події (а.с. 13).

20.05.2013 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого (а.с. 14).

22.05.2013 старший слідчий ОВС ВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області Собиль О.О. звернувся до суду з клопотанням про застосування стосовно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання (а.с. 15).

23.05.2013 за клопотанням слідчого на підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира застосовано щодо ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, покладено на підозрюваного обов`язки прибувати до старшого слідчого в ОВС ВР ДТП СУУМВС України в Житомирській обл. за першим викликом та до суду за кожною вимогою, не відлучатись з населеного пункту, в якому зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти про зміну місця проживання (а.с. 17).

Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 17.10.2016 року ОСОБА_1 виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, скасовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання у зв`язку з виправданням ОСОБА_1 (а.с 28-33).

14.11.2016 прокуратура Житомирської області звернулась до апеляційного суду Житомирської області з апеляційною скаргою на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 17.10.2016 (а.с. 34-46).

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 29.05.2018 вирок Малинського районного суду Житомирської області від 17.10.2016 змінено, визнано недопустимим доказом у кримінальному провадженні висновок судової автотехнічної експертизи №087-13 від 27.06.2013, проведеної за заявою ОСОБА_4 та виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду на даний висновок експерта, виключено висновок про визнання водія автомобіля «ВАЗ-21121» ОСОБА_3 винним в порушенні Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 47-52).

11.09.2018 року прокуратура Житомирської області звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою (а.с. 53-56).

Постановою Верховного Суду від 17.03.2020 касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 29.05.2018 щодо ОСОБА_1 без змін (а.с. 58-60).

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 надав висновок соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого №06-08-20, складений спеціалізованою громадською організацією «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень», згідно з якого ОСОБА_1 завдана моральна шкода внаслідок незаконного перебування під слідством з 20.02.2013 по день набрання законної сили виправдувальним вироком в справі №283/1524/13-к від 29.05.2018 (63 місяці) в розумінні ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» через незаконні звинувачення прокуратури, що тривали з 29.05.2018 до ухвалення остаточної постанови Верховного Суду 17.03.2020 про невинуватість піддослідного (22 місяці) в розмірі 1259860 грн. ( а.с. 81-91).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнув з Державної Казначейської Служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, на користь ОСОБА_1 в сумі 360 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства та прокуратури.

Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; постановлення виправдувального вироку суду.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Частинами 5, 6 ст.4 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц та від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону. Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить чітких вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

При цьому ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, 20.05.2013 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого. 23.05.2013 року за клопотанням слідчого на підставі ухвали Корольовського районного суду м.Житомира щодо ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 17.10.2016, зміненим ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 29.05.2018, ОСОБА_1 виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, скасовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

У зв`язку цим суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

При цьому колегія суддів погоджується із визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, судом було враховано, що позивач дійсно був обмежений у продовженні звичайного способу життя з моменту дорожньо-транспортної пригоди, не міг у вільно розпоряджатись власним часом, не міг повноцінно реалізувати права на працю за межами України, врахувавши також і те, що досудове слідство та судовий розгляд були спрямовані на всебічне встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, в якій загинув ОСОБА_3 . Запобіжний захід, який було вжито відносно ОСОБА_1 , не був пов`язаний із позбавленням волі.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта ОСОБА_1 , що суд не надав належної оцінки висновку соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого №06-08-20, відповідно до якого визначено, що йому було завдано моральну шкоду внаслідок незаконного перебування під слідством в розмірі 1 259 860 грн., а також на те, що суд неправильно обрахував моральну шкоду за 60 місяців. Як зазначає ОСОБА_1 , він перебував під слідством з 20.02.2013 по день набрання законної сили виправдувальним вироком в справі №283/1524/13-к від 29.05.2018, тобто 63 місяці, а незаконні звинувачення прокуратури тривали до ухвалення остаточної постанови Верховного Суду 17.03.2020, тобто ще 22 місяці.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України визначення розміру моральної шкоди належить до компетенції суду та здійснюється залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, вимог розумності і справедливості. Суд обґрунтовано розраховував моральну шкоду, виходячи із мінімальної заробітної плати за період, починаючи із пред`явлення позивачу підозри та обрання запобіжного заходу та по момент набрання законної сили виправдувальним вироком, що становить 60 місяців.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив у резолютивній частині рішення дані щодо суб`єкта виконання.

Відповідно до статті 2 ЦК України, положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відтак, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, а тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання. Такі відомості не впливають ані на підстави, ані на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Аналогічний висновок наведено у пункті 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Тому рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року підлягає зміні в частині стягнення із Державної Казначейської Служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури на користь ОСОБА_1 в сумі 360 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства та прокуратури, шляхом зазначення про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 360 000 грн. При цьому колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02 грудня 2020 року в справі №757/31728/19-ц.

Колегія суддів відхиляє посилання представника Державної казначейської служби України на те, що суд безпідставно стягнув з Державної казначейської служби України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору. Представник Державної казначейської служби України зазначав, що Державна казначейська служба України звільнена від сплати судового збору в справах даної категорії згідно ст. 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Разом з тим, вказана норм закріплює пільги по сплаті судових витрат за подання заяв щодо оскарження постанов щодо визначення розміру відшкодування, винесених органом, який провадив слідчі (розшукові) дії, у порядку, визначеному ст. 12 вищевказаного Закону. Предметом розгляду в даній справі є не скарга на постанову щодо визначення розміру відшкодування, винесених органом, який провадив слідчі (розшукові) дії, а позовна заява про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та рішенням органів досудового слідства і прокуратури.

Питання звільнення від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними заявами врегульоване Законом України «Про судовий збір». Пунктом 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Тобто, вказана норма визначає пільги щодо сплати судового збору за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, лише для позивача.

Відповідно, в іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах Державної казначейської служби України, задовольнити частково.

Змінити рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року в частині стягнення із Державної Казначейської Служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури на користь ОСОБА_1 в сумі 360 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства та прокуратури.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 360 000 грн.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 січня 2022 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Верланов С.М.

Мельник Я.С.