Справа № 752/1253/22
Провадження №2-з/752/103/22
У Х В А Л А

іменем України

24.01.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Гладибороди Л.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

в с т а н о в и в:

у січні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позовних вимог до подання позовної заяви, в якій просила до набрання рішенням законної сили забезпечити позов шляхом:

- заборони ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спілкуванні та вихованні, проведенні спільного часу разом із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без присутності батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та бабусі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- встановлення графіку перебування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір?ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 19 год. 30 хв. щотижня кожного понеділка, середи, п?ятниці, а також другої, четвертої та п?ятої суботи та неділі місяця з 11 год. 00 хв. суботи до 19 год. 30 хв. неділі за місцем реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по АДРЕСА_1 , без присутності батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та бабусі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зобов?язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиняти дії - передавати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по АДРЕСА_1 , у відповідності до встановленого судом графіку для проведення спільного часу, з метою забезпечення права на участь у спілкуванні та вихованні дитини, без присутності батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та бабусі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування вимог заяви зазначено про те, що позивач ОСОБА_1 має намір звернутись до суду з позовом про відібрання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та від бабусі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повернення дитини матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заявник зазначає, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.07.2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 09.11.2021 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з батьком до досягнення дитиною 14-річного віку та передачі дитини матір?ю батькові.

Постановою Верховного Суду від 18.11.2020 року у цивільній справі № 759/1382/19 визначено ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною наступним чином: можливість зустрічей кожної першої і третьої суботи та неділі з 11 год. 00 хв. суботи до 19 год. 30 хв. неділі за місцем проживання дитини з матір?ю; можливість спільного відпочинку один календарний тиждень влітку та один календарний тиждень в зимовий період під час відпустки батька без присутності або у присутності матері дитини; можливість спілкування засобами телефонного та електронного зв?язку з урахуванням режиму дня, що забезпечує гармонійний і здоровий розвиток дитини; можливість спільного святкування у непарні роки наступних свят: Новий Рік (31 грудня) з 20.00 год. до 19.00 год. наступного дня після свята, Різдво Христове (7 січня), Пасха (Великдень), Трійця; можливість святкування дня народження батька 01 березня.

Заявник вказує, що судовими рішеннями визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні малолітнього ОСОБА_4 у спосіб побачень за місцем (у місці) проживання матері дитини, про що відомо батьку дитини ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_3

31.12.2021 року заявником передано сина ОСОБА_4 його батьку ОСОБА_2 для спільного святкування нового року спільного відпочинку один календарний тиждень під час зимової відпустки батька дитини. ОСОБА_2 був зобов?язаний повернути малолітнього сина ОСОБА_4 09.01.2022 року матері, натомість 02.01.2022 року ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_3 незаконно вивезли малолітню дитину ОСОБА_4 з м. Бердянська у невідомому напрямку без відома та згоди матері ОСОБА_1 .

09.01.2022 року ОСОБА_2 у формі смс-повідомлення повідомив ОСОБА_1 про те, що малолітню дитину повертати матері наміру не має та дитина в подальшому перебуватиме у батька.

Заявник зазначає, що пошуки дитини виявились безрезультатними, батько дитини не надає матері можливості спілкуватись із сином.

Станом на 18.01.2022 року малолітня дитина матері не повернута.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позовних вимог, поданої до подання позовної заяви, суд надходить до наступного.

Норми статей 149, 150 ЦПК України регламентують, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому забезпечення позову не порушує принцип змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, серед яких у пункті 3 є встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних відносин.

Частиною десятою статті 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

У даному конкретному випадку, вирішуючи питання про необхідність застосування заходів забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами справи склалися обставини, які позбавляють можливості позивача спілкуватися з малолітнім сином.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Суд враховує, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 759/14677/21, провадження № 2/752/9080/21, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Бердянського виконавчого комітету Запорізької області про визначення місця проживання дитини; судове засідання у справі призначено 14.02.2022 року.

Суд звертає увагу на те, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд щодо малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, відібрання малолітньої дитини, суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Так, у рішенні від 04 вересня 2018 року "Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії" (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

Відповідно до правових висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 490/1087/21, мати, яка на час вирішення справи проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням права матері на особисте спілкування з дитиною, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо відібрання та визначення місця проживання малолітнього сина і саме під час вирішення даного спору підлягають доведенню твердження позивача про неправомірну зміну місця проживання дитини, що не може бути вирішено під час розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про доцільність забезпечення позову шляхом:

- заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спілкуванні та вихованні, проведенні спільного часу разом із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без присутності батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та бабусі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- встановлення графіку перебування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір?ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 19 год. 30 хв. щотижня кожного понеділка, середи, п?ятниці, а також другої, четвертої та п?ятої суботи та неділі місяця з 11 год. 00 хв. суботи до 19 год. 30 хв. неділі за місцем реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по АДРЕСА_1 , без присутності батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та бабусі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За вказаних обставин суд надходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.149-153, 260, 353 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, - задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спілкуванні та вихованні, проведенні спільного часу разом із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без присутності батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та бабусі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити графік перебування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір?ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 19 год. 30 хв. щотижня кожного понеділка, середи, п?ятниці, а також другої, четвертої та п?ятої суботи та неділі місяця з 11 год. 00 хв. суботи до 19 год. 30 хв. неділі за місцем реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по АДРЕСА_1 , без присутності батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та бабусі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У іншій частині заяви - відмовити.

Стягувач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Боржник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Боржник - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення до виконання ухвали - один рік.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя