Ухвала

19 січня 2022 року

м. Київ

справа № 363/3244/17

провадження № 61-14817св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства і Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Вишгородська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах Київського обласного та по місту Києву Управління лісового та мисливського господарства та Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Вишгородська міська рада, про витребування з незаконного володіння земельної ділянки,

за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Соломіна Валерія Олександровича на постанову Київського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства і Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» (далі - ДП «Вищедубечанське лісове господарство») звернувся до суду з позовом, у якому просив витребувати в постійне користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство» із незаконного володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1042 га, кадастровий номер :38:095:0172, що розташована на території Садового товариства «Дніпро-8» Садівницького масиву «Дніпро» в місті Вишгороді Київської області, вартістю 90 770,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області посилався на те, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 жовтня 2013 року у справі № 363/981/13-ц задоволено позов міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, ДП «Вищедубечанське лісове господарство» до Вишгородської міської ради Київської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення міської ради та державного акта на право власності на земельну ділянку. Визнано незаконним рішення тридцять першої сесії 5-го скликання Вишгородської міської ради Київської області від 29 грудня 2009 року № 31/16 в частині надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,12 га для ведення садівництва, що розташована в Садовому товаристві «Дніпро-8»; визнано недійсним державний акт на право власності серії ЯЛ № 329869 на земельну ділянку, площею 0,1042 га для ведення садівництва, кадастровий номер :38:095:0172, виданий на ім`я ОСОБА_4 . У зв`язку з цим земельна ділянка підлягала поверненню ДП «Вищедубечанське лісове господарство», проте на підставі договору купівлі-продажу від 18 серпня 2016 року ОСОБА_4 відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_3 , який, у свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2016 року відчужив її на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - по 1/2 частині кожній. Посилаючись на те що земельна ділянка була продана особою, яка не мала права її відчужувати, просив витребувати її із чужого незаконного володіння.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вишгородський районний суд Київської області рішенням від 28 січня 2019 року відмовив у задоволенні позову.

Суд першої інстанції рішення мотивував тим, що приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Бандура С. О. при посвідченні договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 18 серпня 2016 року № 866, яким ОСОБА_4 відчужила земельну ділянку ОСОБА_3 , та від 08 жовтня 2016 року № 1062, яким ОСОБА_3 відчужив земельну ділянку ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та при реєстрації права власності не виявив підстав для відмови у посвідченні договору, а також підстав для відмови у реєстрації права власності на спірну земельну ділянку. Питання про визнання вказаних правочинів недійсними в позові не порушується та не оспорюється. Тобто ОСОБА_1 і ОСОБА_2 набули права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :38:095:0172 з дотриманням передбаченої законом процедури, вказані договори купівлі-продажу земельної ділянки слід вважати правомірними, а відповідачів - добросовісними набувачами. Набуття права власності на спірну земельну ділянку стало можливим через нездійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно згідно з рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 жовтня 2013 року, яким визнано незаконним рішення тридцять першої сесії 5-го скликання Вишгородської міської ради Київської області від 29 грудня 2009 року № 31/16 в частині надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,12 га для ведення садівництва, що розташована в Садовому товаристві «Дніпро-8», а також визнано недійсним державний акт серії ЯЛ № 329869 на право власності на земельну ділянку площею 0,1042 га для ведення садівництва, кадастровий номер :38:095:0172, виданий на ім`я ОСОБА_4 . Також суд виходив з того, що відповідачі понесли значні матеріальні витрати на придбання самої земельної ділянки, а також на проведення будівельних робіт на ній, і за змістом позову не передбачається будь-яких варіантів отримання компенсації.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції справу розглядав неодноразово.

Київський апеляційний суд останньою постановою від 08 вересня 2020 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 січня 2019 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив. Витребував в постійне користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1042 га, кадастровий номер :38:095:0172, яка розташована на території Садового товариства «Дніпро-8» Садівницького масиву «Дніпро» в місті Вишгороді Київської області. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а рішення місцевого суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У жовтні 2020 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Соломін В. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 січня 2019 року про відмову в задоволенні позову залишити в силі.

Підставою касаційного оскарження вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-2, від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц, від 05 червня 2018 року у справі № 359/2421/15-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, від 20 листопада 2018 року у справі № 372/2592/15-ц та від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що Київське обласне та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, ДП «Вищедубечанське лісове господарство» самостійно не зверталися до суду на захист їх можливо порушених прав стосовно спірної земельної ділянки, хоча мали для цього всі юридичні можливості у вигляді юристів і юридичних служб. Обставини щодо причин такого не звернення цими юридичними особами самою прокуратурою не з`ясовувалися і оцінки їм не надавалося. За таких обставин неможливо стверджувати, що спірна ділянка вибула поза волею цих юридичних осіб. Аапеляційний суд не надав оцінки факту ненадання позивачем доказів про прийняття уповноваженим органом рішення про надання спірної земельної ділянки у користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство». Також суд не взяв до уваги, що прокуратура не вчиняла дій, спрямованих на виконання рішення у справі № 363/981/13, і до Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень чи до Державного земельного кадастру не були внесені відомості про спірну земельну ділянку, а тому місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що набуття відповідачами права власності стало можливим через нездійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Суд не врахував, що у справі № 363/981/13 позивач відмовився від вимоги про витребування земельної ділянки у ОСОБА_4 . Апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють питання позовної давності, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок про те, що позовна давність за пред`явленими у цій справі вимогами не пропущена. Апеляційний суд не враховав того, що прокурор, пред`являючи цей позов, не навів обставин на підтвердження неспроможності самостійного звернення Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства і ДП «Вищедубечанське лісове господарство» за захистом своїх прав, тобто дії прокурора не відповідають статті 56 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції всупереч частині четвертій статті 41 Конституції України не надав оцінки тим обставинам, що у позові позивач навіть не порушував адекватної компенсації відповідачам всіх витрат та збитків, які вони понесли при придбанні та забудові спірної земельної ділянки. При цьому посилання суду на статтю 390 ЦК України не узгоджується з предметом цього спору, оскільки він існує між позивачем, у тому числі ДП «Вищедубечанське лісове господарство», і відповідачами. Крім того, суд не звернув уваги, що відповідачі понесли витрати на придбання спірної земельної ділянки згідно з договором купівлі продажу від 08 жовтня 2016 року в розмірі 468 000,00 грн та на будівництво садового будинку в розмірі 891 886,00 грн.

Крім того, суд апеляційної інстанції всупереч правовим позиціям Верховного Суду зробив висновок, що немає підстав для застосування до позовних вимог наслідків спливу позовної давності.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

10 листопада 2020 року справа № 363/3244/17 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 серпня 2021 року касаційне провадження у цій справі було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 359/3373/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

23 листопада 2021 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), яка оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 14 грудня 2021 року, якою частково задовольнила касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області, який діє в інтересах держави. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2018 року скасовано. Позов в частині позовних вимог, заявлених в інтересах ДП «Бориспільське лісове господарство», залишено без розгляду; частково закрито провадження; частково змінено рішення в мотивувальній частині з викладенням її в редакції цієї постанови, частково скасовано з ухваленням нового рішення; частково направлено на новий розгляд до Апеляційного суду Київської області.

Оскільки перестали існувати обставини, що зумовили зупинення касаційного провадження у цій справі, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність його поновлення.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити касаційне провадження у справі № 363/3244/17 за позовом заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах Київського обласного та по місту Києву Управління лісового та мисливського господарства та Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Вишгородська міська рада, про витребування з незаконного володіння земельної ділянки за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Соломіна Валерія Олександровича на постанову Київського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун