КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/825/2022
Справа 760/6990/20
У Х В А Л А

24 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Кашперської Т.Ц., суддів: Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

вирішуючи питання щодо відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в :

Заочним рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року позов задоволено. Ухвалою Солом?янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, подану її представником Бондарем А.В. , залишено без задоволення.

Не погоджуючись із даним рішенням, відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 19 листопада 2021 року подала апеляційну скаргу, пропустивши строк на апеляційне оскарження рішення, та звернулася із заявою про поновлення цього строку, посилаючись на те, що 09 листопада 2021 року за результатами ознайомлення з матеріалами справи новим представником відповідача ОСОБА_2 було виявлено, що 25 лютого 2021 року інший представник відповідача Бондар А.В. також був ознайомлений з матеріалами справи, однак з невідомих для відповідача причин не повідомив їй про даний факт, так само як і не повідомив про те, що не звертався з апеляційною скаргою на заочне рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року після відмови в його перегляді, що, на думку заявника, свідчить про грубе порушення права відповідача на захист та отримання належної правничої допомоги, при цьому на поштову адресу відповідача жодні копії судових рішень не надходили.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Із матеріалів справи вбачається, що 18 вересня 2020 року представником відповідача ОСОБА_1 - Бондарем А.В. була подана заява про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року, в якій наведено правове обґрунтування для скасування зазначеного рішення з посиланням на його зміст, вказано, що про дане рішення йому стало відомо 14 вересня 2020 року з сайту судової влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень.

З огляду на подання заяви про перегляд заочного рішення належним представником Бондарем А.В. , відповідач ОСОБА_1 була обізнана про наявність цього рішення і була зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, однак апеляційну скаргу нею подано майже через рік після постановлення судом ухвали про відмову в перегляді заочного рішення.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про те, що інший представник відповідача Бондар А.В. також був ознайомлений з матеріалами справи, однак з невідомих для відповідача причин не повідомив їй про даний факт, так само як і не повідомив про те, що не звертався з апеляційною скаргою на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року після відмови в його перегляді, не можна вважати поважними, оскільки вони не є такими, що об`єктивно унеможливили дотримання строків на подачу апеляційної скарги, передбачених ЦПК України.

Крім того, в Єдиному державного реєстру судових рішень рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року оприлюднене 12 серпня 2020 року, ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року оприлюднена 07 грудня 2020 року, і ОСОБА_1 не вказано, що саме заважало їй отримати копії цих рішень після того, як вона дізналася про їх ухвалення, відтак посилання відповідача в апеляційній скарзі, що жодні копії судових рішень на її адресу не направлялись, не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження.

За таких обставин вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження було визнано неповажними, ухвалою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, роз`яснено, що для усунення недоліків необхідно протягом десяти днів вказати інші поважні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, в іншому випадку у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Копію ухвали Київського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 отримав на електронну пошту 30 листопада 2021 року, а також додатково засобами поштового зв`язку 11 січня 2022 року.

10 грудня 2021 року ОСОБА_2 направив до Київського апеляційного суду заяву про усунення недоліків, в якій ним надано додаткові пояснення щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які полягають у неналежній правовій допомозі та бездіяльності попереднього представника скаржника - адвоката Бондаря А.В. Вказував, що юридична необізнаність скаржника про порядок та строки апеляційного оскарження та неналежне здійснення адвокатом Бондарем А.В. своїх обов`язків як представника ОСОБА_1 стало запорукою в реалізації останньою своїх прав та обов`язків як учасника, а саме відповідача, в цивільній справі № 760/6990/20, що призвело до пропуску нею строків на апеляційне оскарження заочного рішення. Зазначав, що іншою поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження стало невиконання Солом`янським районним судом м. Києва свого обов`язку щодо належного надсилання копій судових рішень в паперовій формі на поштову адресу скаржника, натомість оприлюднення судового рішення в ЄДРСР не скасовує обов`язок суду видати (надіслати) копії судових рішень учасникам справи, в зв`язку з цим вважав, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними та строки підлягають поновленню.

Оцінюючи зазначені доводи, апеляційний суд виходить із наступного.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Суд зобов`язаний запобігати зловживанню учасниками процесу їхніми права та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункт 5 частини п`ятої статті 12 цього Кодексу).

Стаття 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить принцип неприпустимості зловживання правами.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенції) (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Легітимними обмеженнями визнаються встановлені законодавчим органом вимоги щодо строків оскарження судових рішень. При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства.

Вказані правові висновки містяться в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Разом з тим вони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У постановах від 03 квітня 2019 року у справі 456/2172/17, від 25 листопада 2020 року в справі 2-9436/2007 (провадження № 61-10856св20) Верховний Суд виходив з того, що поважними причинами пропущення процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення скарги стає неможливим або утрудненим.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Разом із тим, підстав, які б давали апеляційному суду можливість поновити строк на апеляційне оскарження рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року, представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в заяві про поновлення процесуального строку наведено не було, а викладені в цій заяві пояснення фактично зводяться до переоцінки причин пропуску строку апеляційного оскарження, оцінка поважності яких вже була надана Київським апеляційним судом в ухвалі від 29 листопада 2021 року.

Таким чином, наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не свідчать про відсутність реальної можливості подати апеляційну скаргу в установлений законом строк та визнаються апеляційним судом неповажними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За таких обставин, у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Оскільки у відкритті апеляційного провадження апеляційний суд відмовляє, заява про звільнення від сплати судового збору або відстрочення оплати судового збору, додана до апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційним судом не розглядається.

Керуючись ст. 185, 357, 358 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.