КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 370/1192/21

24 січня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Мазки Н.Б., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

25 травня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Макарівського районного суду Київської областіз позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 14.06.2019 року.

Відповідач при підписанні анкети- заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначає, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку.

Вважає, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

Зазначає, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 12 травня 2021 року має заборгованість- 45271,41 грн. з яких: 35 970,47 грн.- заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками -9 300,94 грн.

З огляду на вище викладене, просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 14.06.2019 року у розмірі 45271,41 грн.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2021 року Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 01 листопада 2021 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна направила апеляційну скаргу, в якій просила скасувати заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що 14 червня 2019 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ " ПриватБанк". Того ж дня відповідачу було встановлено кредитний ліміт на картку, який в подальшому був збільшений до 47 000,00 грн. Крім цього, відповідач неодноразово звертався до банку з метою перевипуску картки.

Вказує на те, що із наданої виписки за договором № б/н станом на 14.05.2021 року вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати та розплачувався за товари в магазині.

14 червня 2019 року відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, у якому зазначено процентні ставки та штрафи за договором.

13 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в якому зазначав, що суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволені позову, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів наявності у нього заборгованості за договором. Зазначає, що станом на 16 листопада 2021 року він не має заборгованості перед АТ «ПриватБанк», що підтверджується довідкою, долученою до відзиву. З огляду на вище викладене, просив суд відмовити у задоволені апеляційної скарги позивача та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Судом встановлено, що 14 червня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та паспорт споживчого кредиту.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що 14.06.2019 року йому було встановлено кредитний ліміт 5 000,00 грн.,04.09.2019 року було збільшено кредитний ліміт до 41 000,00 грн., 05.02.2020 року кредитний ліміт збільшено до 47 000,00 грн., 15.10.2020 року та 22.12.2020 року зменшено кредитний ліміт до 35 850,00 грн., 05.01.2021 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн.

Підписавши паспорт споживчого кредиту, ОСОБА_1 погодився з визначеними у ньому умовами кредитування, а саме: з типом кредиту, максимальною сумою ліміту, строком договору та строком кредитування, способом та строком надання кредиту, процентною ставкою в межах та поза межами пільгового періоду, типом процентної ставки, платежами за додаткові та супутні послуги кредитодавця, орієнтовною загальною вартістю кредиту для споживача, реальною річною процентною ставкою, порядком повернення кредиту, підвищеною процентною ставкою, яка застосовується при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту.

Як вбачається з наданої позивачем довідки, між АТ КБ " ПриватБанк" та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/п, за яким було надано 14.06.2019 року кредитну картку № НОМЕР_1 терміном дії до 02/23.

З наданої АТ КБ " ПриватБанк" виписки про рух коштів за договором № б/н станом на 19.08.2021 року вбачається, що відповідач користувався наданими банком коштами та частково погашав заборгованість.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідач має заборгованість за договором б/н від 14.06.2019 року у розмірі 45 271,41 грн. з яких: 35 970, 45 грн.- заборгованість за тілом кредиту, з яких - 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту та 35 970,47 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками та 9 300,94 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Відмовляючи у задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції посилався на те, що заборгованість за поточним тілом кредиту відсутня, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 35970,47 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками відсутня, тобто, у відповідача відсутня заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за нарахованими відсотками, проте є заборгованість за простроченим тілом кредиту.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може так як вони не грунтуються на встановлених дійсних обставинах справи, наданих суду та досліджених доказах, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В підписаній відповідачем 14 червня 2019 року заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку зазначено, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг.

Відповідач з викладеними у заяві умовами погодився без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого на примірнику заяви ним проставлено свій особистий підпис.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

14 червня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та паспорт споживчого кредиту.

З довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_1 14 червня 2019 року було оформлено кредитну картку № НОМЕР_2 , терміном дії до 02/23.

Також із довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зміну умов кредитування вбачається, що в період користування відповідачем картковим рахунком з 14.06.2019 року по 22.12.2020 року відбувались зміни кредитного ліміту з 5000,00 грн. до 35 580,00 грн.

З наданої позивачем виписки про рух коштів та здійсненні операції по кредитній картці ОСОБА_1 вбачається, що відповідач користувався наданими банком коштами, проте свої зобов`язання щодо повернення цих коштів банку належним чином не виконав.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідач станом на 12 травня 2021 року має заборгованість за договором б/н від 14 червня 2019 року у розмірі 45 271,41 грн. з яких: 35 970,47 грн.- заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 35 970,47 грн. - заборгованість за простроченним тілом кредита, та 9 300,94 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

З наданого відповідачем відзиву на позов не вбачається, що він заперечує факт укладання між позивачем та ним кредитного договору та факт підписання ним анкети- заяви та паспорту споживчого кредиту.

Аналізуючи надані докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження фактично отриманих відповідачем у позивача грошових коштів в сумі 35 970,47 грн.

Також в позовній заяві Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» просило суд окрім тіла кредиту стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 9 300,94 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9 300,94 грн., суд першої інстанції посилався на те, що оскільки відсутня заборгованість за простроченим тілом кредиту, отже немає і заборгованості за нарахованими відсотками.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Разом з тим в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому визначені, у тому числі: щомісячні платежів у розмірі 5 % від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100,00 грн., строк внесення щомісячних платежів до 25 числа поточного місяця, пільговий період користування коштами до 55 днів, процентна ставка у пільговий період - 0, 00001 % річних, процентна ставка поза межами пільгового періоду для картки «Універсальна» 43,2% та для картки «Універсально Голд» 42%.

Підписавши анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 , відповідно до статей 3, 627 ЦК України, добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З огляду на викладене, суд першої інстанції належним чином не дослідив надані банком докази видачі відповідачу кредиту, користування ним кредитними коштами, що доведено відповідними розрахунками, не врахував.

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи надані та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження фактично отриманих відповідачем у позивача грошових коштів (тіла кредиту) в сумі 35 970,47 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9 300,94 грн.

Разом з тим, при поданні відзиву на апеляційну скаргу, відповідач надав довідку, видану Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», відповідно до якої ОСОБА_1 станом на 16 листопада 2021 року не має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк». Вказана довідка разом з копією відзиву на апеляційну скаргу була направлена відповідачем на адресу АТ КБ" ПриватБанк" 08 грудня 2021 року. На спростування викладеної у довідці інформації представник позивача будь-яких заяв та доказів не подав.

З огляду на те, що станом на момент розгляду судом апеляційної інстанції апеляційної скарги представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни відповідачем надано до суду апеляційної інстанції довідку Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», відповідно до якої станом на 16 листопада 2021 року у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню з тих підстав, що на момент розгляду справи апеляційним судом та ухвалення нового судового рішення у ОСОБА_1 відсутня непогашена заборгованість перед банком.

Згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни підлягає частковому задоволенню, рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни - задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: