Справа № 263/273/22
Провадження № 2/263/1148/2022
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

24 січня 2022 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Томілін О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку «ВЄК» про зобов`язання видати наказ про звільнення, визначивши формулювання підстав звільнення, здійснення відповідного запису до трудової книжки, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку «ВЄК» про зобов`язання видати наказ про звільнення, визначивши формулювання підстав звільнення, здійснення відповідного запису до трудової книжки, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

З 17.01.2022 по 21.01.2022 включно суддя Томілін О.М. перебував у щорічній плановій відпустці.

Суддею встановлено, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст.175 та ст.177 ЦПК України.

За вимогами ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Порядок сплати і розмір судового збору визначений Законом України «Про судовий збір».

Приписи ст.5 згаданого Закону, закріплюють лише дві категорії трудових справ, за позовні вимоги у яких позивачі звільняються від сплати судового збору: - про стягнення заробітної плати; - про поновлення на роботі (п.1 ч.1 ст.5). За іншими вимогами, що випливають із трудових відносин, законодавство не звільняє від обов`язку щодо сплати судового збору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.11.2016 по справі №226/168/15-ц, а також в ухвалі Верховного Суду від 08.02.2018 по справі №591/3666/17.

Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 28.11.2018 по справі N 761/11472/15ц (касаційне провадження N 61-23674св18) зазначив, що вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою і судовий збір підлягає сплаті, як за вимогою майнового характеру.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Позивачем заявлені вимогу немайнового характеру (зобов`язати ОСБЖБ «ВЄК» в особі голови правління Пащенко Е.П. видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з 31.08.2021, визначивши формулювання звільнення у відповідності до п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України та зобов`язати ОСБЖБ «ВЄК» в особі голови правління Пащенко Е.П. здійснити відповідний запис до трудової книжки НОМЕР_1 про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови правління ОСБЖБ «ВЄК» з 31.08.2021 на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України) та три вимоги майнового характеру (стягнути з ОСБЖБ «ВЄК» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України у розмірі 36 000 грн.; стягнути середній заробіток за час затримки в розрахунку за період з 01.09.2021 по день ухвалення судом рішення по справі, у розмірі, який на час звернення до суду із позовом становить 46 856,44 грн. та буде додатково уточнено позивачем; стягнути у відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу у розмірі 1 000 000 грн.).

За приписами ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру; у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже позивач, враховуючи приписи пп.2 п.1 ч.2 ст.4 згаданого Закону, має сплатити судовий збір в розмірі 992,40 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у розмірі 2481 грн.) за вимогу немайнового характеру, та, враховуючи приписи пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону, 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто не менше 992,40 грн. та не більше 12 405 грн., за кожну вимогу майнового характеру, а саме стягнення вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за вимогу майнового характеру про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу у розмірі 1 000 000 грн.

Основні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання та структуру заробітної плати визначає Закон України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» та розроблена відповідно до нього Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5 (далі Інструкція № 5).

Згідно з нормами Закону №108 та Інструкції № 5 заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Перелік інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, наведено у пункті 3 Інструкції.

Суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору та оплата за час затримки розрахунку при звільненні не міститься в переліку видів оплати праці, передбаченому Інструкцією № 5, а відноситься до інших виплат, що не належить до фонду оплати праці (п.п.3.8, 3.9 розділу «Інші виплати, що не належать до фонду оплати праці»).

Частиною 3 статті 232 Кодексу законів про працю України визначено, що трудові спори щодо керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу, розглядаються виключно у судах.

У разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до виплат, пов`язаних з оплатою праці, перелічених в Інструкції, та при поданні зазначеної позовної вимоги справляється судовий збір.

Разом з цим, згідно з ч.2 ст.176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Аналогічні приписи містяться у роз`ясненнях, викладених у п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року, згідно яких, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд. Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Враховуючи вимоги Закону суд попередньо визначає розмір судового збору за позовну вимогу майнового характеру - стягнути середній заробіток за час затримки в розрахунку за період з 01.09.2021 по день ухвалення судом рішення по справі, у розмірі, який на час звернення до суду із позовом становить 46 856,44 грн. та буде додатково уточнено позивачем 992,40 грн.

За позовну вимогу про стягнення вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням у розмірі 36 000 грн. підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 992,40 грн.

За позовну вимогу про майнового характеру про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн. підлягає до сплати судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 10 000 грн.

Тобто загальна сума судового збору, яка має бути сплачена позивачкою становить 12977,20 грн.

Документи, що підтверджують сплату судового збору в означених розмірах, позивачем, в порушення ч.4 ст.177 ЦПК України, до позову не додані.

Оскільки позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1 816 грн., їй необхідно доплатити за подання позовної заяви з вимогами майнового та немайнового характеру судовий збір у сумі 11 161,20 грн.

На підтвердження оплати судового збору до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області необхідно надати оригінал квитанції про оплату судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175, 177 ЦПК України, протягом 5 днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч.2 ст.185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу час для усунення вищенаведених недоліків.

Керуючись ст.ст.175, 177, 185, 260, 353 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку «ВЄК» про зобов`язання видати наказ про звільнення, визначивши формулювання підстав звільнення, здійснення відповідного запису до трудової книжки, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди - залишити без руху.

Надати позивачці термін для усунення вказаних недоліків не більше п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Роз`яснити позивачці, що в разі невиконання вказівок суду у встановлений строк позовна заява буде вважатися неподаною і повернута їй без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.М. Томілін