П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року

м. Рівне

Справа № 571/731/21

Провадження № 22-ц/4815/245/22

Головуючий у Рокитнівському районному суді

Рівненської області: суддя Комзюк А.Ф.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:

14 год. 03 хв. 27 вересня 2021 року

(вступна і резолютивна частини)

в смт. Рокитне Рівненської області

Повний текст рішення виготовлено: 29 вересня 2021 року.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

позивача адвокат Ціпан Олександр Петрович;

відповідача адвокат Тележинський Олег Сергійович;

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 27 вересня 2021 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . Заповіт спадкодавець не складала. На день смерті з нею проживали: ОСОБА_4 сестра тітки, та ОСОБА_5 чоловік ОСОБА_4 .

Позивач, як племінниця спадкодавця, відповідно до ст. 1266 ЦК України, оскільки мати позивача ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою спадкування за правом представлення, звернулася до нотаріальної контори. Нотаріус зареєстрував спадкову справу, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовив. Відмова обґрунтована тим, що позивач пропустила 6-ти місячний строк звернення із відповідною заявою до нотаріуса.

Вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений позивачем з поважної причини. У зв`язку з пандемією коронавірусу COVID-19, 11 березня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою на всій території України було запроваджено карантин. Лише 04 травня 2020 року були внесені зміни до постанови КМ від 11.03.2020 №211 та пом`якшено карантинні обмеження, зокрема, з 11 травня 2020 року дозволялось діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів. При цьому Міністерство охорони здоров`я України через свій офіційний сайт роз`яснювало про необхідність навіть після 11 травня 2020 року не відвідувати громадських місць, перебувати вдома та вирішувати питання дистанційно. Оскільки позивач є пенсіонером з інвалідністю, відноситься до «групи ризику», то вона дотримувалася вказівок медичного відомства.

Строк для прийняття спадщини сплив у період запровадженого карантину, вказана обставина є поважною, оскільки не залежала від волі позивача.

Також позивач зазначає, що її тітка ОСОБА_4 , прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , адже на день відкриття спадщини вони проживали разом. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, спадщину після її смерті прийняв чоловік ОСОБА_5 , оскільки на день смерті проживав разом з нею. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер, а спадщину після його смерті прийняв племінник ОСОБА_2 , у зв`язку з чим саме його вказує відповідачем у справі.

З наведених мотивів просила визначити їй додатковий строк тривалістю в три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 27 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та визначено додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком три місяці з дня набрання цим рішенням законної сили.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність та необґрунтованість, а також просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в позові в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що, приймаючи рішення, місцевий суд вважав поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини звернення із заявою через шість місяців після закінченого встановленого законом терміну для такого звернення, оскільки три місяці із цього терміну припадали на карантинні обмеження.

Такі висновки суду заявник вважає хибними, адже, на його думку, у позивача було достатньо часу для прийняття спадщини, як до початку карантинних обмежень з 12.03.2020 (3 місяці 28 днів від дати відкриття спадщини), так і після послаблення карантину 31.08.2020 (2 місяці 16 днів до дати винесення нотаріусом постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину).

Крім того, місце проживання позивача та місце відкриття спадщини знаходяться в одному населеному пункті, що не потребувало користування міжміським транспортом. Також вказував на можливість подання заяви про прийняття спадщини поштою.

Покликався і на правову позицію Верховного Суду у справі №691/481/18, зокрема про те, що наявність хронічних захворювань та інвалідність не є поважними причинами пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини.

З викладених підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати повністю та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на апеляційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Між тим, рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть (а.с.14).

Згідно з випискою погосподарської книги с.Рокитне Рокитнівського району Рівненської області №6, будинок АДРЕСА_1 рахується за померлою ОСОБА_3 , що видно з довідки, виданої Рокитнівською сільською радою Рокитнівського району Рівненської області 17.11.2020 №6289/03-10, (а.с.15).

Відповідно до копії метричної книги в сім`ї ОСОБА_7 та його законної дружини ОСОБА_8 народилися близнята ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.42).

ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в с.Рокитне Рокитнівського району Рівненської області; її батьками зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_12

11 листопада 1947 року ОСОБА_11 одружилася з ОСОБА_13 та змінила прізвище на " ОСОБА_14 " (а.с.11).

ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.12).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_15 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 в с.Рокитно, Рокитнівського району Рівненської області, батьками якої записані ОСОБА_13 та ОСОБА_6 (а.с.8).

Копіями свідоцтва про розірвання шлюбу та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, підтверджується, що позивач є дочкою ОСОБА_6 (а.с.9, 10).

Отже, позивач є племінницею померлої ОСОБА_3 .

Судом встановлено, і ця обставина сторонами не оспорюється, що ОСОБА_3 в шлюбі не перебувала і дітей не мала.

Згідно з ч.3 ст.1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Оскільки спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_3 відсутні, позивач за правом представлення та ОСОБА_4 є спадкоємцями другої черги після смерті ОСОБА_3 .

Тобто позивач має право на спадкування майна ОСОБА_3 в рівній частині з ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки №6288/03-10 від 17.11.2020, виданої виконавчим комітетом Рокитнівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 . На день її смерті з нею проживала сестра ОСОБА_4 , а відтак в розумінні ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, проте ІНФОРМАЦІЯ_3 вона померла.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв чоловік ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , після чого спадщину прийняв ОСОБА_2 , про що 27.01.2021 заведено відповідну спадкову справу №21/2021 (а.с.36).

Дані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Норма ст. 4 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при вибьорі і застсоуанні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застсоування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вимоги закону, колегія суддів зауважує, що якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Враховуючи, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому останнім днем визначеного законом строку прийняття спадщини було 14 травня 2020 року. До нотаріуса позивач звернулася 16 листопада 2020 року, а відтак пропуск позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини складає 6 місяців 2 дні.

Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) зробив правовий висновок, згідно з яким при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Зазначені вимоги закону і правові висновки судом першої інстанції належним чином враховані не були.

Мотивуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилається на оголошений карантин та те, що вона віднесена до "групи ризику". Проте надані позивачем докази щодо неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з введеними карантинними обмеженнями не є обєктивними і переконливими доказами, оскільки охоплюють лише частину строку, встановленого на прийняття спадщини.

Так, спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а останнім днем звернення до нотаріуса із заявою було 14 травня 2020 року.

При цьому береться до уваги, що постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року до 31 серпня 2020 року в Україні було запроваджено карантин.

Тобто позивач, обґрунтовуючи неможливість своєчасного звернення з заявою про прийняття спадщини, фактично на увазі мала період часу починаючи з 11 березня 2020 року до 31 серпня 2020 року.

Отже, позивачем не надано, а судом першої інстанції не встановлено існування поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини до 11 березня 2020 року взагалі.

Окрім іншого, судом не надано належної правової оцінки і тій обставині, що після 31 серпня 2020 року (пом`якшення карантинних обмежень) до дати звернення із заявою про прийняття спадщини - 16 листопада 2020 року, минуло 2 місяці 16 днів. Жодних же доказів щодо поважності причин зволікання зі зверненням до нотаріуса позивачем не надано.

Натомість судом попередньої інстанції встановлено, що пропуск строку є незначним, не зазначивши, на підставі яких доказів такі обставини встановив.

З`ясувавши, що ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини більше ніж на 6 місяців, однак не встановивши при цьому обставин, які створювали об`єктивні та непереборні труднощі позивачу для подання такої заяви, суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за змістом якої підлягає визначенню додатковий строк для прийняття спадщини лише за наявності поважної причини, та дійшов помилкового висновку про визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини.

Перебування особи на карантинних заходах, як причина пропуску строку для прийняття спадщини, не може бути визнана поважною, оскільки сама по собі ця обставина без встановлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку, чого позивачем доведено не було.

Тому позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не доведено наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що у силу ст. 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Отже, позов не є доведеним, а тому задоволений судом першої інстанції без достатніх правових підстав.

Спонуканням для прийняття постанови про відмову в задоволенні позову відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

На підставі ст. 1272 ЦК України, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 27 вересня 2021 року скасувати.

ОСОБА_1 відмовити в позові до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 25.01.2022

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.О.Гордійчук