"18" січня 2022 р. Справа № 2-413/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Сергієнко А.О.,

представника заявника Кушнірука Ю. П.,

прокурора Кривошеї Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Вишгороді заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 2-413/13 за позовною заявою прокурора Вишгородського району в інтересах держави, уповноваженими органами якої є: Новосілківська сільська рада Вишгородського району Київської області до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження Вишгородської РДА № 73 від

6 лютого 2009 року та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана заява, у якій заявник просить визнати виконавчий документ, яким є рішення Вишгородського районного суду у цивільній справі № 2-413/13 від 14 жовтня 2013 року про визнання протиправним та скасування розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 73 від 6 лютого 2009 року «Про зміну функціонального використання земельної ділянки ОСОБА_1 з ведення особисто селянського господарства на ведення індивідуального садівництва та території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області» та про визнання недійсним державного акт на право власності на земельну ділянку що виданий 16 квітня 2009 року ОСОБА_1 серії ЯЖ № 878822 на земельну ділянку вартістю

128261,37 гривень, площею 1,9998 га з кадастровим номером :36:105:0162 та скасування його державної реєстрації, таким що не підлягає виконанню; скасувати державну реєстрацію припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку на підставі державного акта на право власності, що виданий 16 квітня 2009 року серії ЯЖ № 878822 площею 1,9998 га з кадастровим номером :36:105:0162, індексний номер рішення 31312039 від 9 вересня 2016 року.

В обґрунтування заяви зазначає, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 жовтня 2013 року у цивільній справі №2-413/13 визнано протиправним та скасовано розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 73 від 6 грудня 2009 року «Про зміну функціонального використання земельної ділянки ОСОБА_1 з ведення особисто селянського господарства на ведення індивідуального садівництва та території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області». Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку виданий 16 квітня 2009 року ОСОБА_1 серії ЯЖ № 878822 на земельну ділянку вартістю 128261, 37 гривень, площею 1,9998 га з кадастровим номером :36:105:0162 та скасовано його державну реєстрацію. Вказане рішення суду було отримано 9 серпня 2021 року.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 жовтня 2013 року у цивільній справі №2-413/13 набрало законної сили 24 жовтня 2013 року та було виконано 9 вересня 2016 року, що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки 267433892.

9 вересня 2016 року припинено право власності на земельну ділянку

ОСОБА_1 , на підставі рішення Вишгородського районного суду від 14 жовтня

2013 року справа № 2-413/13, відомості внесено до реєстру ОСОБА_2 , Вишгородська міська рада Київської області, індексний номер рішення 31312039.

Вважає, що рішення суду прокурором подано до виконання з пропуском строку встановленого, для подання виконавчого документу до виконання, а саме 9 вересня

2016 року, при цьому законом, що діяв на той час, визначено подання його до виконання не пізніше ніж 24 жовтня 2014 року. Таким чином, виконавчий документ, яким є рішення суду від 14 жовтня 2013 року у справі №2-413/13, є таким, що не підлягає виконанню, оскільки звернення його до виконання було з порушенням строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та ЦПК України, у редакції 2004 року, що діяли на час вказаних відносин.

Згідно довідки від 29 листопада 2021 року, складеної в.о. архіваріуса суду, цивільна справа №2-413/13 28 вересня 2021 року була направлена на Київського апеляційного суду на виконання вимог ухвали цього суду від 22 вересня 2021 року, та на час надходження заяви ОСОБА_1 , до канцелярії суду не поверталась.

Матеріали цивільної справи №2-413/13 надійшли до Вишгородського районного суду 20 грудня 2021 року.

З урахуванням часу, необхідного для повідомлення сторін про розгляд заяви та перебування судді у відпустці, судове засідання з розгляду заяви було призначено на

18 січня 2022 року.

У судове засідання з`явилися представник заявника та прокурор Вишгородської окружної прокуратури.

Представник заявника підтримав заяву з викладених у ній обставин та просив задовольнити.

Прокурор Вишгородської окружної прокуратури заперечив проти її задоволення, зазначивши про її неогрунтованість та безпідставність.

Відповідач у справі до суду свого представника не направив, про розгляд заяви повідомлявся належним чином.

Враховуючи положення частини третьої статті 432 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), думки учасників процесу, суд вважає за можливе розглянути заяву у відсутності учасників, що не з`явилися.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 жовтня 2013 року у цивільній справі № 2-413/13 визнано протиправним та скасовано розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 73 від 6 грудня

2009 року «Про зміну функціонального використання земельної ділянки ОСОБА_1 з ведення особисто селянського господарства на ведення індивідуального садівництва та території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області». Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку виданий 16 квітня 2009 року ОСОБА_1 серії ЯЖ № 878822 на земельну ділянку вартістю 128261, 37 гривень, площею 1,9998 га з кадастровим номером :36:105:0162 та скасовано його державну реєстрацію.

Згідно розписки, яка міститься у матеріалах справи, копію вказаного рішення отримано прокурором прокуратури Вишгородського району Київської області Кривошеєю С.В., а також направлено учасникам справи засобами поштового зв`язку.

Як убачається з конверту, який міститься у матеріалах справи, копія рішення суду від 14 жовтня 2013 року ОСОБА_1 не була вручена з підстав - «за закінченням зберігання».

9 серпня 2021 року на підставі заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , останньому було надано копію рішення суду від 14 жовтня 2013 року у цивільній справі №2-413/13.

31 серпня 2021 року адвокатом Кушніром Ю.П., в інтересах ОСОБА_1 , подано до суду заяву про перегляд заочного рішення суду від 14 жовтня 2013 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду від 31 серпня 2021 року заяву

ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі №2-413/13 повернуто з підстав того, що у вказаній справі заочний розгляд не проводився.

9 вересня 2021 року до суду адвокатом Кушніром Ю.П., в інтересах ОСОБА_1 , подано заяву про перегляд заочного рішення суду від 14 жовтня 2013 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду від 13 вересня 2021 року, яку залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі №2-413/13 повернуто з підстав того, що у вказаній справі заочний розгляд не проводився.

18 листопада 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області адвокатом Кушніром Ю.П., в інтересах ОСОБА_1 , подано заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, залишено без розгляду та повернуто заявнику.

Повторно звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого документа - рішення суду від 14 жовтня 2013 року, таким, що не підлягає виконанню, представник заявника посилається на положення статті 3, 6, 22, частини другої статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 16 жовтня 2013 року, статтю 11,

частину третю статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції від

2 червня 2016 року та вважає, що за відсутності клопотання прокурора про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, прокурором пропущено строк звернення до виконання виконавчого листа, а саме рішення суду від 14 жовтня 2013 року, яке державним реєстратором виконано 9 вересня 2016 року, а тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до частини першої статті 14 ЦПК України у редакції, чинній станом на 14 жовтня 2013 року, Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини, надаючи тлумачення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішенні по справі Горнсбі проти Греції від

19 березня 1997 року зазначив, що пункту 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом, а виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як складова частина суду. Таким чином, остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, повинно бути виконаним, що відповідає принципу верховенства права, який договірні сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи вказану Конвенцію.

Відповідно до статті 368 ЦПК України у редакції, чинній станом на час ухвалення судом рішення від 14 жовтня 2013 року у справі № 2-413/13, питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинні станом на 14 жовтня 2013 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 2 цього Закону встановлено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця («Обов`язковість вимог державного виконавця»).

А статтею 3 цього самого Закону встановлено, що у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції чинні станом на 14 жовтня 2013 року, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Вимоги до виконавчого листа передбачені у статті 18 Закону.

Статтею 19 Закону передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Строк пред`явлення виконавчих документів до виконання визначено у статті 22 Закону, а саме: виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для:

1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення;

2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення;

3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред`явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання встановлюються для кожного платежу окремо.

Згідно із частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є випадки, коли його було видано помилково та обов`язок боржника відсутній повністю або частково - без конкретизації обставин, з якими може бути пов`язана така відсутність.

Як випливає із змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року, наведені в статті 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу - рішення Вишгородського районного суду київської області від 14 жовтня 2013 року у цивільній справі № 2-413/13, таким, що не підлягає виконанню судом встановлено, що виконавчий лист у справі не видавався та не пред`являвся до примусового виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», а тому положення цього Закону у даному випадку не підлягають застосуванню.

Посилання представника позивача на статтю 22 Закону України «Про виконавче провадження» у частині пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання суд відхиляє, оскільки, як зазначено вище, у статті 17 вказаного Закону чітко визначено перелік виконавчих документів за рішеннями, що підлягають примусовому виконанню. А у статті 22 Закону, із розмежуванням цих виконавчих документів, визначений строк пред`явлення їх до виконання. Так, у пункті 2

частини першої статті 22 Закону «інші виконавчі документи» є виконавчі документи, крім тих, що зазначені у пункті 1 частини першої вказаної статті Закону та не свідчить про належність до цього переліку виконання рішення суду від 14 жовтня 2013 року. Зазначене у пункті 1 частини другої статті 22 Закону «Виконання судових рішень» також не є виконання рішення суду від 14 жовтня 2013 року, оскільки судові рішення, з урахуванням переліку наведеного у статті 17 Закону, є: ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом, проте не рішення суду, яке є різновидом судового рішення у розумінні статті 208 ЦПК України у редакції, чинній станом на 14 жовтня 2013 року.

Так, як встановлено судом, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 жовтня 2013 року, у частині припинення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , виконано державним реєстратором Мельничук І.А. 9 вересня 2016 року шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, а не приватним виконавцем у порядку Закону України «Про виконавче провадження», а тому у цьому випадку не підлягають застосуванню положення статті 432 ЦПК України щодо визнання виконавчого документу - рішення суду таким, що не підлягає виконанню.

Варто також зазначити, що визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не ставить і не повинне ставити під сумнів законність рішення суду виходячи з ознаки стабільності судового рішення.

Як убачається із матеріалів судової справи 2-413/13, відповідач не скористалася правом на апеляційне оскарження рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 жовтня 2013 року.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що обставини, на які заявник та його представник посилають як на підставу заяви про визнання виконавчого документу - рішення суду таким, що не підлягає виконанню, не знайшли свого підтвердження під час розгляду судом заяви по суті. А тому за таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись статтею 432 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 2-413/13 за позовною заявою прокурора Вишгородського району в інтересах держави, уповноваженими органами якої є: Новосілківська сільська рада Вишгородського району Київської області до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження Вишгородської РДА № 73 від 6 лютого 2009 року та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 24 січня 2022 року.

Суддя О.П. Лукач