Єдиний унікальний номер судової справи: 487/2321/20
Провадження № 22-ц/812/9/22
Постанова

Іменем України

24 січня 2022 року м. Миколаїв справа № 487/2321/20

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Калашник А.О.,

за участі: позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Сухаревич З.М., в приміщенні того ж суду, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення витрат по сплаті комунальних послуг, утриманню та збереженню спільного майна,

встановив:

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення витрат по сплаті комунальних послуг, утриманню та збереженню спільного майна.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що вона та відповідач є співвласниками по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 . В період з квітня 2017 року по березень 2020 року (після розірвання шлюбу) вона самостійно сплачувала комунальні послуги, витрачала кошти на проведення ремонту в квартирі, який був початий під час шлюбу. Відповідач їй коштів не давав. За цей період вона за власні кошти сплатила 77 637 грн. 49 коп. у рахунок вартості цих витрат.

Крім того, на погашення кредитів перед Приватбанком, які взято зі згоди відповідача, за вказаний період нею сплачено 4295,81 грн., 32318,06 грн., 32144,87 грн. та 3038,02 грн. Всього нею витрачено 149434,25 грн.

Оскільки відповідач як співвласник зазначеної квартири відмовляється відшкодувати їй половину понесених витрат, тому позивачка просила стягнути на її користь із відповідача половину понесених нею витрат на оплату комунальних послуг, утриманню та збереженню спільного майна, а саме 74 717,12 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_3 посилався на те, що з вини позивача він не міг користуватися квартирою у спірний період та жодних зобов`язань на себе не брав.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті житлово-комунальних послуг та утримання житла у сумі 16 289,11 грн. та судовий збір у розмірі 183,31 грн.

Задовольняючи частково заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як співвласник квартири, зобов`язаний нести тягар по оплаті половини витрат за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, тому дійшов висновку, що сплачені замість відповідача грошові кошти у розмірі 16 289, 11 грн. за надані комунальні послуги та на утримання майна підлягають стягненню із ОСОБА_3 .

Інші позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на ремонт належної сторонам на праві спільної часткової власності квартири та підстав для стягнення з відповідача заборгованості позивача перед банком суд вважав недоведеними та безпідставними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові повністю.

Скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки судом не враховано те, що відповідач не проживав в квартирі, не користувався житлово-комунальними послугами, частина яких обліковувалася лічильниками.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на законність судового рішення, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.

Позивач не визнала доводів апеляційної скарги, посилаючись на те, що відповідач безперешкодно користувався спірною квартирою.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3 апеляційний суд здійснює перевірку оскаржуваного рішення лише щодо задоволених позовних вимог про стягнення витрат по сплаті житлово-комунальних послуг та утримання житла, в іншій частині оскаржуване рішення не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону не в повній мірі відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення витрат по сплаті житлово-комунальних послуг та утримання житла, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка та відповідач є співвласниками по Ѕ частині кожен квартири АДРЕСА_1 .В зазначеній квартирі позивачка та відповідач зареєстровані відповідно з 22 травня 2002 року та з 09 лютого 1996 року.

Сторони є колишнім подружжям, шлюб між яким розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2016 року. Сторони спільно проживали до квітня 2015 року.

З квітня 2015 року відповідач через перешкоджання позивача у користуванні квартирою був вимушений у листопаді 2018 року звертатися до суду із позовом щодо усунення таких перешкод.

Так, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2019 року, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року постановлено усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні вказаною квартирою ОСОБА_3 шляхом вселення та зобов`язано позивачку передати відповідачу ключі від квартири.

Судом установлено, що відповідач у квартирі з вказаного часу не проживав, при цьому участі у витратах по її утриманню та збереженню не приймав.

Сторони визнали, що квартира обладнана приладами обліку постачання газу (автономне опалення газопостачання), електроенергії, водопостачання та водовідведення.

ОСОБА_1 у період з квітня 2017 року до березня 2020 року сплачено за воду та водовідведення 3626,82 грн., за газопостачання 11270,79 грн., за транспортування газу 155,02 грн., за електроенергію 4588,81 грн., на утримання будинку та прибудинкової території 11 156,23 грн., за перевірку лічильника води 63,00 грн., за ремонт 2-х контурного котла 1 507,54 грн., за придбання картриджу для ремонту котла 210,00 грн., а всього 32 578,21 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1875-ІV), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Хоч у частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

За ч. 1 ст. 151 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Відповідно до ст. 179 ЖК Української РСР, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 7 Правил користування приміщенням житлових будинків (в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року №5 також змінено назву Правил на «Правила користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків») власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом пункту 10 Правил користування житловими приміщеннями, затверджених постановою КМУ № 572 від 08 жовтня 1992 року, мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласника, наймача (орендаря): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря);за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, житловому приміщені у гуртожитку, та осіб, які проживають у квартирі, житловому приміщені у гуртожитку більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар).

За такого, суд першої інстанції дослідивши обставини справи вірно встановив права і обов`язки сторін, та відповідно до вимог чинного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку, що з моменту розірвання сторонами шлюбу, відповідач зобов`язаний відшкодувати понесені позивачем витрати на утримання будинку та прибудинкової території належної сторонам у рівних частках квартири, постачання газу та його транспортування, повірку лічильника води, ремонт двоконтурного котла, придбання картриджу для ремонту котла, оскільки такі є необхідними витратами на утримання спільного майна. У зв`язку з чим, обґрунтовано задовольнив ці позовні вимоги.

Посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що він не повинен відшкодувати позивачу кошти на вищезазначені витрати на утримання майна, у зв`язку з тим, що він лише у червні 2020 року через примусове виконання судового рішення про його вселення мав доступ до квартири, висновків суду не спростовують, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що відповідач не є споживачем вказаних комунальних послуг, а позивач безпідставно проводив їх оплату за відповідача.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про підставність вимог позивача про відшкодування їй витрат по оплаті послуг за водопостачання та водовідведення в сумі 3 626 грн. 82 коп. та електричної енергії в сумі 4 588 грн. 81 коп., яка обліковувалась лічильниками, оскільки відповідач в квартирі не проживав та цими послугами не користувався.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заперечень щодо не користування квартирою з вини позивача, ОСОБА_3 надав рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2019 року, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року, згідно якого відповідач у зв`язку з перешкодами позивача був вселений в спірну квартиру.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що відповідач повинен відшкодувати позивачу вказані витрати, та був споживачем послуг з водопостачання та водовідведення, а також електричної енергії, на думку колегії суддів, є помилковим.

За такого, сплачені ОСОБА_1 витрати за водопостачання та водовідведення і постачання електричної енергії за період зквітня 2017 року по березень 2020 року у загальній сумі 8 215 грн. 63 коп. (3 626,82 грн. + 4 588,81 грн.) не підлягають відшкодуванню ОСОБА_3 , оскільки він фактично не користувався ними.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки, то рішення суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті житлово-комунальних послуг та утримання житла підлягає зміні зі зменшенням суми стягнення з 16 289 грн. 11 коп. до 12 181 грн. 30 коп.

За такого, рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 137 грн. 08 коп. судового збору, що пропорційно 16,30% задоволеним вимогам. За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 1 261 грн. 20 коп. судового збору. Тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 943 грн. 15 коп., що пропорційно 74,78% задоволених вимог.

Керуючись статтями 374,375, 376,382,384,389 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2021 року в частині розміру задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат по сплаті житлово-комунальних послуг та утримання житла та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті житлово-комунальних послуг та утримання житла у сумі 12 181 (дванадцять тисяч сто вісімдесят одна) грн. 30 коп. та судовий збір у розмірі 137 (сто тридцять сім) грн. 08 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання та розгляд апеляційної скарги у розмірі 943 (дев`ятсот сорок три) грн. 15 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 25 січня 2022 року.