ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/27/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №708/697/21 Категорія: Попельнюх А. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року :Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Кашицької Ольги Григорівни та ОСОБА_1 на окрему ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2021 року, постановлену в складі судді Попельнюха А.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

18 листопада 2021 року Чигиринським районним судом Черкаської області постановлено окрему ухвалу, яку направлено Міністерству юстиції України з метою усунення порушень і недоліків в сфері нотаріату в частині виявлених порушень законності, допущених приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Кашицькою Ольгою Григорівною (на момент вчинення порушення приватний нотаріус Чигиринського районного нотаріального округу Кашицька О.Г.) при внесенні виправлень до ксерокопії договору купівлі-продажу від 18 липня 2001 року (фотокопія засвідчена нотаріусом 18 липня 2001 року, зареєстрована в реєстрі за № 1767).

З метою усунення порушень і недоліків у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно в частині виявлених порушень законності, допущених приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Кашицькою Ольгою Григорівною (на момент проведення реєстраційної дії приватний нотаріус Чигиринського районного нотаріального округу Кашицька О.Г.) при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 56983428 від 09 березня 2021 року та реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 254).

Повідомлено Міністерство юстиції України про необхідність встановлення причин допущення таких порушень, їх усунення та притягнення винних осіб до відповідальності.

Визначено Міністерству юстиції України строк для надання відповіді щодо обставин, з яких постановлено дану окрему ухвалу - один місяць з моменту одержання даної окремої ухвали.

Окрема ухвала обґрунтована тим, що 18 липня 2001 року приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу Кашицькою О.Г. між ОСОБА_3 , яка діяла від себе та від імені своїх неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (продавці) та ОСОБА_2 (покупець) було посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Під час посвідчення вказаного правочину нотаріусом була допущена описка в частині місця розташування об`єкта нерухомого майна, а саме не зазначено вулицю, на якій розташована вказана квартира.

В подальшому , в порушення Правил ведення нотаріального діловодства , нотаріус Кашицька О.Г. внесла виправлення у ксерокопію, яка виготовлена з фотокопії, без внесення змін до оригіналу договору, що не передбачено ні Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ні Правилами ведення нотаріального діловодства.

Також під час проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 , приватним нотаріусом порушені вимоги до такої реєстраційної дії, оскільки право власності зареєстровано на підставі ксерокопії документа, не перевірено факт належності майна, як такого що виникло до 1 січня 2013 року.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про постановлення окремої ухвали.

Не погоджуючись із окремою ухвалою суду приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Кашицька О.Г. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати окрему ухвалу з підстав її незаконності, безпідставності та необґрунтованості.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що відповідно до вимог п. 17 абзацу 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, яка діяла на час посвідчення договору апелянтом в день укладення договору власноручно було зроблено дописку «по АДРЕСА_2 », яка застережена її підписом та печаткою перед підписами сторін. Договір викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів і виготовлена та завірена з нього фотокопія з внесеною допискою одержані покупцем в день його посвідчення та надані до Бюро технічної інвентаризації для державної реєстрації права власності. Це були окремі документи, зареєстровані за різними номерами на підставі яких виникло та зареєстроване право власності.

Другий екземпляр договору, викладений на чистому аркуші, з оригіналами документів, на підставі яких він посвідчений, залишився в архіві нотаріуса.

В п. 3 договору зазначено «Документом, який підтверджує право власності «Продавців» на квартиру АДРЕСА_1 є свідоцтво про право власності на житло, видане Чигиринською міською радою 18 липня 1994 року та зареєстроване в Чигиринському бюро технічної інвентаризації, яке додано до договору.

Також до договору додана довідка-характеристика Чигиринського бюро технічної інвентаризації для відчуження квартири за вказаною адресою та зазначено право власності продавців на відчужувану квартиру.

Основним та єдиним документом, що підтверджує право власності на предмет позову є оригінальний примірник договору купівлі-продажу, який як встановлено судом знаходиться у позивача ОСОБА_1 та не був витребуваний у нього і не оглянутий судом.

В березні 2021 року до апелянта звернулась ОСОБА_2 із заявою, що на вимогу суду їй необхідно провести реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру та повідомила, що оригінал договору знаходиться у колишнього чоловіка ОСОБА_1 . Нотаріус мала право видати їй дублікат договору, що заміняє оригінал, в зв`язку з його втратою. Оскільки оригінал договору втрачений не був, право власності зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно до 01 січня 2013 року та являється спільним сумісним майном подружжя набутим за час перебування у шлюбі, апелянт вирішила перенести запис про право власності з Реєстру прав власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказані дії приватний нотаріус вчинила керуючись абзацом 2 пункту 7 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року. В ньому зазначено, що коли оригінал документа необхідного для державної реєстрації права відповідно до законодавства залишається у справі установи, що його видала, заявник подає копію документа, оформлену таким органом відповідно до законодавства.

Підпунктом 3 п.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року державний реєстратор запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів, тощо), необхідну для такої реєстрації в паперовій та (за можливості) електронній формі.

За наслідком аналізу досліджених екземплярів копії договору купівлі-продажу від 18 липня 2001 року суд, на думку апелянта, прийшов хибного висновку, що реєстрація пройшла з порушенням законодавства. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не зазначається який зовнішній вигляд повинна мати копія документа, які на ній залишки, де вона підшита та коли зроблена, лише вимагається органом де зберігається оригінал документа.

Судом досліджувались та аналізувались відомості перенесені на паперові носії з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, до якого суд доступу не має. Ці відомості протиправно надані державним реєстратором без запиту суду.

Не зрозуміло, яка копія, ким завірена, ким взята з реєстру та надана суду розглядалась в судовому засіданні. Відповідно, використання судом при винесенні окремої ухвали такого роду доказів суперечить вимогам ЦПК України про допустимість та достовірність доказів, що є грубим порушенням норм процесуального права. Суд при винесенні окремої ухвали не розібрався з нормами матеріального права в сфері вчинення нотаріальних дій та у сфері проведення реєстраційних дій стосовно нерухомого майна, право власності на яке виникло до 2013 року.

В окремій ухвалі не зазначено норми законодавства, які нібито були порушені нотаріусом, не вказано, які ж порушення потрібно усунути та за що потрібно притягти до відповідальності.

В оскаржуваній ухвалі зазначено, що в позові про визнання права власності судом відмовлено, але ще на стадії підготовчих засідань, коли збиралися і подавалися докази сторонами, які нібито вказували на порушення апелянтом норм законодавства в сфері нотаріальної і реєстраційної діяльності, і це породжувало негативні наслідки для однієї із сторін процесу, суд з власної ініціативи мав би залучити Кашицьку О.Г. до участі у справі в якості третьої особи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що нотаріус Кашицька ОЛ.Г. розуміючи, що квартира є об`єктом спільної власності, а оригінал договору наявний у іншого співвласника, проводить реєстрацію права власності без вказівки на іншого співвласника, фактично визначивши в Державному реєстрі тільки одну особу єдиним власником спільного майна, позбавивши позивача права власності.

Оригінал договору, про який йдеться мова, знаходиться у ОСОБА_1 та жодних дописок в ньому немає. Дописка зроблена лише на ксерокопії договору, яка була використана для реєстрації квартири в Державному реєстрі. Судом під час розгляду справи шляхом порівняння копії з реєстраційної справи апелянта та БТІ було встановлено, що ксерокопія (ніким не завірена) ще і додатково має відмінності з тої копії, з якої виготовлялась.

В свою чергу ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу на окрему ухвалу суду, в якій посилаючись на те, що в діях приватного нотаріуса Кашицької О.Г. містяться ознаки кримінального правопорушення у зв`язку з використанням копії документа яка містить явні ознаки підробки, просить окрему ухвалу змінити шляхом включення пункту про направлення окремої ухвали до Черкаської окружної прокуратури, яку зобов`язати вжити заходів стосовно з`ясування наявності порушень законодавства, які містить ознаки кримінального правопорушення та у випадку їх наявності - притягнення до відповідальності винних осіб.

Доводи апеляційної скарги вмотивовані тим, що приватний нотаріус Кашицька О.Г., діючи як державний реєстратор, умисно, розуміючи неправомірність своїх дій, порушуючи встановлений порядок службової діяльності, внесла відомості до Державного реєстру про право власності на підставі підробленого документа і використала для внесення відомостей копію документа замість оригіналу. Зазначеним остання порушила вимоги п. 7 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року, яким передбачено, що для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації. Вважає, що своїми діями приватний нотаріус Кашицька О.Г., діючи як державний реєстратор, вчинила підроблення документів, чим завдала істотної шкоди шляхом позбавлення ОСОБА_1 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , співвласником якої він є.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 приватний нотаріус Кашицька О.Г. вказує, що її дії як нотаріуса та державного реєстратора не завдали скаржнику ОСОБА_1 ніякої шкоди, а саме не позбавили його права власності у спільній сумісній власності подружжя на вищезазначену квартиру. Свою частку він має право при виникненні спору виділити в судовому порядку. ОСОБА_1 не являється стороною договору. Ніякі нотаріальні дії за його участю приватним нотаріусом Кашицькою О.Г. не вчинялися. Якщо ОСОБА_1 виділяє свою частку у спільному сумісному майні подружжя, то помилки нотаріуса йому в цьому не заважають.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Кашицької Ольги Григорівни підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є: виявлення під час розгляду справи порушень матеріального або процесуального закону; встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

Отже, окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Разом з тим, частина 1 статті 262 ЦПК України, не надає права суду не дотримуватись інших норм матеріального та процесуального права.

Так відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позовні вимоги складаються з підстав позову та предмету позову.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З позовної заяви вбачається, що предметом позову не було скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Перевірка законності проведеної реєстрації має бути самостійним предметом позову, що вбачається з частини 1 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження».

За відсутності серед предмету позову таких вимог, суд першої інстанції, вдавшись до оцінки дій реєстратора, яким в даному випадку була нотаріус, вийшов за межі позовних вимог, чим допустив порушення норм процесуального права.

Таким чином у суду першої інстанції були відсутні підстави для перевірки дій нотаріуса (Державного реєстратора).

Не підлягає задоволенню подана апеляційна скарга ОСОБА_1 , оскільки апеляційний суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Кашицької Ольги Григорівни та скасування окремої ухвали.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Кашицької Ольги Григорівни - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Окрему ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 27 січня 2022 року.

Судді