РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/2378/21

Провадження № 2/293/191/2022

24 січня 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Мікуліч К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів справу за позовом ОСОБА_1

до 1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії по справі

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за змістом якого просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

26.11.2021 суд у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України звернувся до Виконавчого органу Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області з метою отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

07.12.2021 на адресу суду від Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області надійшли листи, згідно яких зазначено, що ОСОБА_2 , 1984 р.н. зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 13.12.2021 суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху та надав позивачу стркоу для усунення виявлених неоліків, шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 1816,00грн.

Ухвалою від 28.12.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання суд призначив на 24.01.2021.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ).

У даному будинку також зареєстровані онуки позивача - ОСОБА_2 ,1984 р.н. та ОСОБА_3 ,1989 р.н.

Позивач вказує, що з моменту реєстрації і до теперішнього часу відповідачі не проживають у даному будинку, оскільки виїхали на постійне місце проживання до Італійської Республіки та відповідно там мають реєстрацію.

Позивач вказує, що реєстрація відповідачів у будинку позивача впливає на можливість отримання нею пільг, зокрема призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Таким чином, наявність реєстрації місця проживання відповідачів в житловому будинку, які в ньому не проживають, порушує право позивача на вільне володіння та розпорядження своїм майном.

У судовое засідання позивач не з"явилась, 05.01.2022 на адресу суду надійшла заява , у якій позивач просила розгляд справи здійснювати без її участі та вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсзі (а.с. 24).

Відповідачі у судове засідання не з"явились, 05.01.2022 на адресу суду надійшли від відповідачів заяви, у яких останні просили розгляд справи проводити без їх участі та позовні вимоги визнали (а.с. 25-26).

Відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у ст.49 цього кодексу, позивач вправі відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Встановивши, що заява відповідачів про визнання позову не суперечить нормам законодавства, непорушує будь-чиї права та інтереси, суд приймає такі до розгляду.

Відповідно до ч.3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Зважаючи на подані сторонами заяви, суд дійшов висновку про розгляд справи без участі сторін.

Згідно ч.1. ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Крім того, ч.3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Таким чином, приймаючи визнання позову відповідачами, суд дійшов висновку про ухвалення рішення на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У підготовчому засіданні від 24.01.2022 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд підписав рішення.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 на праві власності належить будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.06.1984 (а.с. 4-5).

З ксерокопії Будинкової книги убачається, що у вказаному вище будинку також зареєстовані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.10).

28.10.2021 Черняхівською селищною радою складено акт про те, що ОСОБА_2 ,1984 рн.н та ОСОБА_3 , 1989 за адресою: АДРЕСА_1 не проживають (а.с. 6).

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання,наданих позивачем, офіційно перекладених на українську мову з італійської, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані у АДРЕСА_3 (а.с. 11-22).

Оскільки відповідачі будинком не користуються, визначили собі інше місце проживання, житловим будинком не користуються більше року без поважних причин, позивач вважажючи, що порушене її право на вільне розпорядження належним їй майном, за захистом свого порушеного права звернулась з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 16 ЦК України установлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частиною першою статті 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 391 ЦК України наділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання втратившим права користування житловим приміщенням.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. З Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; місце перебування - "адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше і шести місяців на рік.

Відповідно до ст.7 вказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її законного представника; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Позивач в позовній заяві посилалася на те, що відповідачі з 2012 року та по теперішній час не проживають по місцю своєї реєстрації (у будинку, який належить позивачу та не беруть участі в утриманні житла.

Відповідно до частин першої, шостої 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд,в ході розгляду справи встановив, що відповідачі виїхали на постійне місце проживанення до Італійської Республіки та мають там зареєстровані місця проживання, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11-22).

Разом з тим, суд не встановив поважності причин не проживання відповідачів в зазначеному вище будинку, а також чинення перешкод відповідачам позивачем в користуванні цим житлом.

Натомість відповідачі в порядку ст. 49 ЦПК України подали до суду заяви про визнання позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Таким чином, суд зважаючи на викладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач, будучи власником житлового будинку, позбавлена права вільно розпоряджатись своєю власністю, оскільки у ньому зареєстровані відповідачі, які тривалий час не проживають у будинку позивача та мають реєстрацію в іншій країні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Суд, враховуючи вищевикладені обставини, дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, заявленими у відповідності до приписів чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Так, при поданні позову позивач сплатила судовий збір у загальному розмірі 1816,00 грн, що підтверджується квитанцією № від 22.12.2021 (а.с. 53)

З огляду на норми чинного законодавства, враховуючи факт визнання позову відповідачем, позивачу слід повернути з державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 908,00 грн.

Відповідно до п.5 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до головних управлінь Казначейства подається копія судового рішення, засвідчена належним чином.

Копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається платником до відповідного головного управління Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Решта 50% судового збору в сумі 908,00грн, сплаченого позивачем судового збору у порядку ст. 141 ЦПК України покладається на відповідачів у рівних частинах.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 16, 319, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 263-265, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - 454,00грн судового збору.

4. Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - 454,00грн судового збору.

5. Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з державного бюджету судовий збір у сумі 908,00 грн., сплачений відповідно до квитанції № від 22.12.2021.

Оригінал квитанції зберігається у Черняхівському районному суді Житомирської області в матеріалах справи № 293/2378/21.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач -1 : ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 )

Відповідач-2: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 )

Суддя Людмила ЛОСЬ