Провадження №2/524/803/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2022 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі

головуючого судді Кривич Ж.О.,

секретаря судового засідання Швець Д.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . За вказаною вище адресою також зареєстровані її син та чоловік, які не проживають у вказаній квартирі з 1999 року. Особистих речей відповідачів у квартирі немає, відповідачі жодним чином не піклуються про утримання житлового приміщення, платежів не сплачують.

Позивач просить суд задовольнити позов та визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування, житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 06.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, здійснено виклик відповідачів через оголошення на веб-сайті судової влади України.

Позивач позов підтримала, просила задовольнити, розгляд справи проводити без її участі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату розгляд справи повідомлялися належним чином через оголошення на веб-сайті судової влади України та поштою. На адресу суду направили заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини.

Квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.03.1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2364, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. (а.с. 16).

За вказаною адресою, окрім власника, зареєстровано також місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є чоловіком та сином позивача.

З 1999 року відповідачі не проживають у квартирі без поважних причин, не несуть інших витрат по її утриманню, їх особистих речей у помешканні не має. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виїхали на постійне місце проживання до іншої країни Ізраїль, де на даний час і проживають.

Внаслідок реєстрації місця проживання відповідачів, порушені права позивача як власника квартири.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.

Статтею 41 Конституції України , статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст. 405 цього Кодексу член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідач втратили право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік, без поважних причин.

При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованими у спірному житловому приміщенні, фактично чинять перешкоди власнику цього приміщення, оскільки нарахування вартості житлово-комунальних послуг здійснюється з урахуванням кількості зареєстрованих осіб.

Згідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

П. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року за № 207, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до статті 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 таким, що втратили право користування, житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків суду не відомий, паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 09.10.2015 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж.О. Кривич