ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2201/21
Провадження №2/477/58/22
25 січня 2022 року м. Миколаїв
Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Козаченка Р.В.,
із секретарем судового засідання - Бітюковою С.В.,
розглянувши питання розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 про захист трудових прав,
Однак вказував, що і після рішення суду ОСОБА_2 не виплачувала йому заробітну плату, в зв`язку з чим він був вимушений звернутися до виконавчої служби за примусовим стягненням коштів. І лише 13 лютого 2020 року вони надійшли на його банківську картку.
Рішенням суду від 19 січня 2022 року в задоволенні позову повністю відмовлено.

Крім того, в резолютивній частині рішення суду було визначено про призначення судового засідання з розгляду питання про розподіл судових витрат на 25 січня 2022 о 08:30.

В призначений час та день у судове засідання сторони не з`явилися, але їх неявка не є перешкодою у вирішенні питання про розподіл судових витрат. При цьому представник відповідачки подав заяву, в якій просив вирішити це питання без його участі, додавши до заяви дані щодо понесених стороною судових витрат. Позивач будь-яких заяв не подав.

Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Відповідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається також про розподіл судових витрат.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно з ч. 1 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач, при поданні позову до суду судовий збір не сплатив, пославшись на п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", за яким він звільнений від сплати судового збору при поданні свого позову.

Даним положенням Закону передбачено звільнення позивача від сплати судового збору у всіх судових інстанціях у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

В той же час, в своєму рішенні Конституційний суд України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 визначив що таке заробітна плата. Проте грошова компенсація за час затримки із виплати заробітної плати не є по своїй суті цією заробітною платою в розумінні Закону України "Про оплату праці", а виступає грошовою санкцією за порушення роботодавцем своєчасної виплати заробітної плати.

Тому позивач повинен був сплатити при поданні свого позову до суду судовий збір згідно положень ст. 4 Закону України "Про судовий збір", зокрема на час подання до суду позову майнового характеру, виходячи із Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік", судовий збір дорівнював 908 грн.

З врахуванням відмови в задоволенні позову цей судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь держави.

Також, за положеннями пп. 1, 2, ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: на відповідача - у разі задоволення позову, а у разі відмови в позові - на позивача.

Підпунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до судових витрат у виді витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Також ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В частині 4 цієї ж статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположених свобод, зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України».

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

При поданні відзиву на позовну заяву представник відповідачки надав як договір про надання правової допомоги так і додаток до нього із розрахунком домовленої оплати професійної правничої допомоги, а після завершення розгляду справи представив акт виконаних робіт за договором на суму 4200 грн та копію квитанції від 19 січня 2022 року до прибуткового ордеру про внесення цих коштів відповідачкою.

Згідно акту наданих послуг витрати за послуги на правничу допомогу складали:

- ознайомлення з матеріалами справи: 1 година - 600 грн;

- вивчення існуючої практики, узгодження правової позиції, збір доказів: 1 година - 600 грн;

- складання та оформлення відзиву: 3 години по 600 грн за 1 годину - 1800 грн;

- участь у двох судових засіданнях: 01.12.2021 року та 19 січня 2022 року по 600 грн за 1 годину кожного засідання.

Заяв від позивача про неспівмірність судових витрат або про їх зменшення до суду не надійшло.

Виходячи із зазначених описаних вимог закону, з врахуванням відмови в задоволенні позову та представлених документів, витрати на професійну правничу допомогу в сумі

4200 грн підлягають стягненню позивача на користь відповідачки.

При цьому суд враховує, що судове засіданні 01 грудня 2021 року було нетривалим - близько 6 хвилин, але засідання 19 січня 2022 року продовжувалося більше години, тому суд приймає загальну двогодинну участь адвоката відповідачки в судових засіданнях з розгляду цієї цивільної справи.

Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини та вимоги закону, суд вважає за необхідне постановити додаткове рішення, яким вирішити питання розподілу судових витрат, стягнувши із позивача: на користь відповідачки судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у загальній сумі 4200 грн, а також на користь держави - судовий збір в сумі 908 грн за подання позову до суду.

З врахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 370 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Ухвалити в справі додаткове рішення щодо розподілу судових витрат.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання позову в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь приватного підприємця ОСОБА_2 судові витрати в загальній сумі 4200 (чотири тисячі двісті ) грн 00 коп.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня постановлення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду ; строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Р.В. Козаченко