22-ц/804/303/22
235/4969/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 235/4969/19 за скаргою приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод», заінтересовані особи: начальник Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Кудрінський Михайло Сергійович, ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними, скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2021 року (суддя Величко О.В.),

в с т а н о в и в :

06 жовтня 2021 року приватне акціонерне товариство «Донецьксталь»-металургійний завод» звернулося до суду зі скаргою про визнання неправомірних дій, скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування скарги зазначало, що 24 вересня 2021 року начальником Покровського ВДВС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Кудрінським М.С. винесено постанову про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 65897430 від 03 вересня 2021 року та стягнення з боржника ПрАТ «ДМЗ» залишок недоплачених коштів у сумі 1072,50 грн. на користь стягувача ОСОБА_1 . Вважало постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що порушує права ПрАТ «ДМЗ», оскільки сума відшкодування витрат на правову допомогу адвоката, стягнута з роботодавця на користь працівника на підставі судового рішення, підлягає оподаткуванню. Уточнивши вимоги скарги 03 листопада 2021 року, ПрАТ «ДМЗ» просило визнати неправомірними дії начальника Покровського ВДВС у Покровському районі Кудрінського М.С. щодо скасування постанови від 03 вересня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 65897430 та стягнення з ПрАТ «ДМЗ» на користь ОСОБА_1 1072,50 грн.; скасувати постанову начальника Покровського ВДВС Кудрінського М.С. від 24 вересня 2021 року про скасування постанови від 03 вересня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 65897430 та стягнення з ПрАТ «ДМЗ» на користь ОСОБА_1 1072,50 грн.; зобов`язати начальника Покровського ВДВС Кудрінського М.С. закінчити виконавче провадження № 65897430 за пунктом 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2021 року у задоволенні скарги акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод», заінтересовані особи: начальник Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Кудрінський Михайло Сергійович, ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними, скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

З вказаною ухвалою не погодилося ПрАТ «ДМЗ» та оскаржило її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу за своєю природою є обов`язковим відшкодуванням витрат, але суд не врахував, що сума відшкодування витрат правової допомоги, яка стягнута на підставі судового рішення, включається до оподатковуваного доходу платника податку, тому підлягає оподаткуванню.

Заінтересована особа ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, оскільки судом прийнято судове рішення з дотриманням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Начальник Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Кудрінський М.С. своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник заявника ПрАТ «ДМЗ» Котовська Н.І. в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Заінтересовані особи начальник Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Кудрінський М.С. та Болтенко В.О. в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Донецьксталь-металургійний завод», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Донецьксталь»-металургійний завод» на користь ОСОБА_1 оплату за перші п`яти днів тимчасової непрацездатності за листком непрацездатності серії АДГ № 442432 з 20.02.2017 р. по 10.03.2017 р. в сумі 1991,95 грн., за листком непрацездатності серії АДГ № 4424363 з 15.03.2017 р. по 05.04.2017 р. 1972,85 грн., за листком непрацездатності серії АДГ № 422373 з 06.04.2017 р. по 27.04.2017 р. 1988 грн., а всього 5952,80 грн. Зобов`язано ПрАТ «Донецьксталь»-металургійний завод» подати до Покровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України заяви-розрахунки для здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення по листками непрацездатності. Стягнуто з ПрАТ «Донецьксталь»-металургійний завод» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1536,80 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 17 грудня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПрАТ «Донецьксталь»-металургійний завод» залишено без задоволення. Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 17 грудня 2019 року в частині відмови в стягненні витрат на правничу допомогу скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з приватного акціонерного товариства «Донецьксталь - металургійний завод» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5500 грн. Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 17 грудня 2019 року в частині відмови в зобов`язанні приватного акціонерного товариства «Донецьксталь - металургійний завод» зазначити в заявах-розрахунках конкретні відомості про страховий стаж ОСОБА_1 та суми допомоги по тимчасовій непрацездатності залишено без змін

Постановою державного виконавця Пужас І.В. від 24 червня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 65897430 щодо виконання виконавчого листа № 235/4969/19, виданого 04 червня 2021 року про стягнення з ПрАТ «ДМЗ» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 5500 грн. (а.с.46).

В процесі виконання боржником ПрАТ «ДМЗ» виконавчого листа № 235/4969/19 державному виконавцю було надано копії платіжних доручень з приводу виконання даного рішення суду добровільно, а саме платіжне доручення № 5222 від 03 вересня 2021 року про перерахування на користь Покровського ВДВС 250 грн. (а.с.47); платіжне доручення № 1648 від 10 червня 2021 року про перерахування ПрАТ «ДМЗ» податку із доходів фізичних осіб в сумі 990 грн. (а.с.48) ; платіжне доручення № 1624 від 10 червня 2021 року про перерахування витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 в сумі 4427,50 грн. без ПДВ (а.с.49); платіжне доручення № 1649 від 10 червня 2021 року про перерахування військового збору в сумі 82,50 грн. (а.с.50).

Постановою державного виконавця Клімовою Р.Д. від 03 вересня 2021 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 235/4969/19, виданого 04 червня 2021 року у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення закінчено (а.с.52).

Постановою начальника Покровського ВДВС від 24 вересня 2021 року скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 03 вересня 2021 року та стягнуто з ПрАТ «ДМЗ» недоплачені кошти згідно рішення суду у сумі 1072,50 грн. на користь ОСОБА_1 (а.с.11-12).

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що компенсація судових витрат за своєю правовою природою є обов`язковим відшкодуванням, передбаченим законом, і фактично є формою відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної особі неправомірними поведінкою, дією (бездіяльністю), рішенням іншої сторони та вимушеними матеріальними втратами, які особа зазнала у зв`язку із зверненням за судовим захистом.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині 1 статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналізуючи зазначені норми закону, слід зазначити, що постанова Верховного Суду від 12 травня 2021 року, якою стягнуто з ПрАТ «Донецьксталь - металургійний завод» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 5500 грн., є обов`язковою до виконання.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

З матеріалів справи вбачається, що постановою начальника Покровського ВДВС у Покровському районі Донецької області Східного МУ МЮ (м. Харків) Кудрінським М.С. від 24 вересня 2021 року відповідно до вимог закону скасовано постанову державного виконавця від 03 вересня 2021 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з недоплатою боржником витрат на правничу допомогу в сумі 1072,50 грн. із загальної суми 5500 грн.

Правові засади оподаткування доходів фізичних осіб визначені розділом IV Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-IV.

Відповідно до пп. 14.1.56 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України доходом платника податку є загальна сума доходу від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Підпунктом 162.1.1 п. 162.1 статті 162 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно із пп. 163.1.1 п. 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування фізичної особи - резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до п. 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування вказаним податком виступає загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У той же час положення п.п. 164.2.14 п. 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визначають перелік доходів платника податку, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, зокрема, дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Так, ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод», звертаючись до суду зі скаргою на дії начальника Покровського ВДВС, наполягає на тому, що відшкодовані судові витрати на правничу допомогу у розумінні п.п. 14.1.47 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України є додатковим благом, з огляду на що мають бути включені до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Отже, спірним у даному випадку є визначення відшкодованих судових витрат та їх правова природа.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Аналізуючи наведені норми закону, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що з урахуванням норм, викладених у підпункті «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а саме, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди. Тому судові витрати можна визначити як законодавчо врегульовану сплату грошових коштів за рахунок сторін у справі, що пов`язана із необхідністю розгляду та вирішення судом цивільно-правового спору. Однак, можливість отримання особою компенсації понесених судових витрат законодавчо передбачена лише у разі підтвердження судом факту протиправних дій (бездіяльності), рішень відповідача, а отже фактично передбачає компенсацію збитків/матеріальної шкоди стороні, права якої порушено.

Тобто, висновки суду цілком відповідають встановленим обставинам і ґрунтуються на нормах закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене суд першої інстанції вмотивовано дійшов висновку, що компенсація судових витрат за своєю правовою природою є обов`язковим відшкодуванням, передбаченим законом, і фактично є формою відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної особі неправомірними діями/бездіяльністю, рішеннями іншої сторони та вимушеними матеріальними втратами, які особа зазнала у зв`язку із зверненням за судовим захистом. А тому, постанова начальника державної виконавчої служби від 24 вересня 2021 року прийнята відповідно в межах повноважень, визначених статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland, № 49684/99, § 2)).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах розгляду справи судом апеляційної інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними у справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» залишити без задоволення.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2022 року.

Судді І.В. Кішкіна

А.В. Гапонов

О.В. Халаджи