Справа № 183/1944/20
№ 2/183/356/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_4

прокурора Санталової В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, -

в с т а н о в и в :

05 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури.

Ухвалою суду від 08 квітня 2020 року відкрите провадження у справі.

11 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури.

Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року закрите підготовче провадження у справі, призначений розгляд справи по суті.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що 11 лютого 2008 року заступником прокурора Дніпропетровської області порушено кримінальну справу № 70089015 за фактом привласнення майна шляхом зловживання службовим становищем службовими особами ПП «АПФ «Провесінь», вчинене в особливо великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України. Кримінальну справу для організації досудового слідства направлено Новомосковській міжрайонній прокуратурі Дніпропетровської області.

В ході проведення досудового розслідування у справі, 28 травня 2008 р. старшим слідчим Новомосковської міжрайонної прокуратури Серченком А.Є. порушено кримінальну справу № 70089015-1 відносно ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за фактом службового підроблення за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.366 КК України, кримінальні справи №70089015 і № 70089015-1 об`єднані в одне провадження.

03 червня 2008 p. постановою старшого слідчого Новомосковської міжрайонної прокуратури Калаптур А.О. пред`явлено обвинувачення у злочинах, передбачених ч.5 ст.191 і ч.2 ст.366 КК України.

Злочин, передбачений ч.5 ст.191 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів.

26 червня 2008 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

29 липня 2008 року виконуючим обов`язки прокурора Новомосковської міжрайонної прокуратури Снєгачем І.В. затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі №70089015 по обвинуваченню ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 191, ч.2 ст.366 КК України і справу для розгляду по суті передано в Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ВІД 27 квітня 2012 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст.191, ч.2 ст.365 КК України та призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з, відбуванням покарання в кримінально-виправній установі.

Вироком суду запобіжний захід відносно нього, ОСОБА_1 було змінено з підписки про невиїзд на утримання під вартою, під варту він взятий у залі суду в день проголошення вироку.

28 серпня 2012 p. ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської вирок Новомосковського міськрайонного суду від 27 квітня 2012 р. стосовно ОСОБА_1 і ОСОБА_2 скасовано, а матеріали справи повернуті прокурору для проведення додаткового розслідування. Обрана ОСОБА_1 судом першої інстанції міра запобіжного заходу у вигляді тримання під варту змінена на підписку про невиїзд, звільнено з під варти в залі апеляційного суду.

Таким чином, під вартою ОСОБА_1 утримувався 4 місяці і два дні.

Додаткове розслідування у справі здійснювалося слідчим Новомосковського міського відділу поліції ГУМВС України в Дніпропетровській області, а з моменту реорганізації міліції в поліцію - слідчим відділенням Новомосковського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області.

З введенням в дію нового Кримінального процесуального кодексу та Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) матеріали кримінальної справи № 70089015 щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 15 січня 2013 р. були внесені в ЄРДР як кримінальне провадження за № 0000364. Процесуальне керівництво розслідуванням здійснювалося прокурорами Новомосковської міжрайонної прокуратури.

Постановою від 31 серпня 2016 р. за наслідками додаткового розслідування, слідчий Новомосковського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області, керуючись ст.ст. 110, 284 ч.1 п.2 КПК України, ч.2 ст.11 КК України, закрив кримінальне провадження у зв`язку з встановленням відсутності в діянні кримінального провадження складу злочину.

Оскільки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в ході досудового слідства пред`являлось обвинувачення, винесена слідчим постанова про закриття кримінального провадження не відповідала вимогам ч.4 ст. 284 КПК України..

Остаточно кримінальне провадження № 00003 від 15 січня 2013 р. щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 закрито постановою прокурора Новомосковської місцевої прокуратури від 19 квітня 2017 року на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення,

Постанова про закриття кримінального провадження набрала чинності.

Про закриття кримінального провадження ОСОБА_1 повідомлено та надано копію постанови про закриття провадження 18 березня 2020 р. лише після його звернення у Новомосковський відділ поліції для з`ясування причин такого тривалого розслідування..

Період незаконного перебування ОСОБА_1 під слідством і судом, тобто з моменту незаконного пред`явлення йому обвинувачення (03.06.2008 р.), до дня закриття кримінального провадження (19.04.2017 р.) становить 8 років 10 місяці і 16 днів.

За цей час, як законослухняний громадянин, не вважаючи себе винним, ОСОБА_1 вимушений був багаторазово з`являтися на виклики слідчих і суду, приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях в якості обвинуваченого і підсудного, 4 місяці знаходитись під вартою у слідчому ізоляторі за вироком суду, принизливо доводити свою невинуватість та незаконність обраного йому запобіжного заходу.

Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, обрання запобіжного заходу, утримання під вартою, він зазнав певних обмежень своїх цивільних прав, які передбачені Конституцією України - щодо свободи пересування, спілкування із рідними, друзями, свободи обрання місця проживання, праці і відпочинку. Були порушені звичні соціальні зв`язки, стосунки в сім`ї, з колегами в аграрному бізнесі, був підірваний його авторитет серед колег аграріїв, принижені честь і гідність. Незаконне тривале перебування в камері слідчого ізолятора серед засуджених, наклало негативний відбиток на його психіку та зумовило глибокі душевні страждання.

Розрахунок суми для відшкодування моральної шкоди виконано за період з пред`явлення позивачу обвинувачення, до дня закриття кримінального провадження - 19.04.2017 p., який становить 106 місяців і 16 днів.

Мінімальна заробітна плата на 01.01.2021 р. згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» становить 6 000 грн.

Розрахунок моральної шкоди: (6 000 грн. х 106 місяців) + (6000 грн. : 30 днів Х 16 днів) = 639 200 грн. 00 коп.

Враховуючи наведене, посилаючись на приписи ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», згідно яких мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить не менше мінімальної заробітної плати щомісячно за час перебування під слідством і судом, враховуючи мінімальну заробітну плату, позивач ОСОБА_1 просив суд

-стягнути з державного бюджету України шляхом стягнення з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь 639 200 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури у своєму відзиві просив відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 , зазначив, що 31.08.2016 р. слідчим винесена постанова про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 - у зв`язку з встановленням відсутності в діянні кримінального провадження складу злочину. Такими чином, перебування позивача під слідством тривало 4 роки 7 місяців та 12 днів.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві.

Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву до суду не подавав.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до нижченаведеного.

Судом встановлено, що 11 лютого 2008 року заступником прокурора Дніпропетровської області порушено кримінальну справу № 70089015 за фактом привласнення майна шляхом зловживання службовим становищем службовими особами ПП "АПФ "Провесінь", вчинене в особливо великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Кримінальну справу для організації досудового слідства направлено в Новомосковську міжрайонну прокуратуру Дніпропетровської області.

В ході проведення досудового розслідування у справі, 28 травня 2008 року Новомосковською міжрайонною прокуратурою порушено кримінальну справу №70089015-1 за фактом службового підроблення у відношенні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України. Кримінальні справи № 70089015 і № 70089015-1 об`єднані в одне провадження.

Постановою старшого слідчого Новомосковської міжрайонної прокуратури від 03 червня 2008 року ОСОБА_1 притягнутий в якості обвинуваченого у кримінальній справі № 70089015.

26 червня 2008 року постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

01 серпня 2008 року обвинувальний висновок у кримінальній справі №70089015 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України направлений до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2012 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст.191, ч.2 ст.365 КК України та призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з, відбуванням покарання в кримінально-виправній установі.

Вироком суду запобіжний захід відносно ОСОБА_1 було змінено з підписки про невиїзд на утримання під вартою, під варту він взятий у залі суду в день проголошення вироку.

28 серпня 2012 p. ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської вирок Новомосковського міськрайонного суду від 27 квітня 2012 р. стосовно ОСОБА_1 скасовано, а матеріали справи повернуті прокурору для проведення додаткового розслідування. Обрана ОСОБА_1 судом першої інстанції міра запобіжного заходу у вигляді тримання під варту змінена на підписку про невиїзд, звільнено з під варти в залі апеляційного суду.

Додаткове розслідування у справі здійснювалося слідчим Новомосковського міського відділу поліції ГУМВС України в Дніпропетровській області, а з моменту реорганізації міліції в поліцію - слідчим відділенням Новомосковського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області.

З введенням в дію нового Кримінального процесуального кодексу та Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) матеріали кримінальної справи № 70089015 щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 15 січня 2013 р. були внесені в ЄРДР як кримінальне провадження за № 0000364. Процесуальне керівництво розслідуванням здійснювалося прокурорами Новомосковської міжрайонної прокуратури.

Постановою від 31 серпня 2016 р. за наслідками додаткового розслідування, слідчий Новомосковського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області, керуючись ст.ст. 110, 284 ч.1 п.2 КПК України, ч.2 ст.11 КК України, закрив кримінальне провадження у зв`язку з встановленням відсутності в діянні кримінального провадження складу злочину.

Остаточно кримінальне провадження № 00003 від 15 січня 2013 р. щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 закрито постановою прокурора Новомосковської місцевої прокуратури від 19 квітня 2017 року на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення,

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції про захист прав і основних свобод людини, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України.

За частиною 3 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові, відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує наступне.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб, при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким спеціальним нормативно-правовим актом, як вже було зазначено, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР.

Відповідно до ст.13 Закону України № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Відповідно до ст. 8 Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2021 року встановлений на рівні 6 000,00 грн.

Період незаконного перебування ОСОБА_1 під слідством і судом, тобто з моменту незаконного пред`явлення йому обвинувачення (03.06.2008 р.), до дня закриття кримінального провадження (19.04.2017 р.) становить 8 років 10 місяці і 16 днів.

Суд погоджується з розрахунком розміру відшкодування моральної шкоди, а саме: розрахунок суми для відшкодування моральної шкоди виконано за період з пред`явлення позивачу обвинувачення(03.06.2008 р.), до дня закриття кримінального провадження (19.04.2017 p.) становить 106 місяців і 16 днів.

Мінімальна заробітна плата на 01.01.2021 р. згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» становить 6 000 грн.

Таким чином, розмір моральної шкоди становить 639 200 грн. 00 коп. (6 000 грн. х 106 місяців) + (6000 грн. : 30 днів х 16 днів) .

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

З урахуванням викладеного суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 повинен складати 639 200,00 грн., що відповідатиме принципу розумності та справедливості.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди.

При цьому, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача ОСОБА_1 .

Інші доводи сторін судом не приймаються до уваги, оскільки вони не спростовують наведених висновків суду.

Згідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покласти за рахунок держави, оскільки сторони звільнені від сплати судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141,258-259, 263-268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури - задовольнити.

Стягнути з державного бюджету України шляхом стягнення з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури 639 200,00 грн. (шістсот тридцять дев`ять тисяч двісті грн. 00 коп.)

Судові витрати покласти за рахунок держави.

Учасники справи:

-позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-відповідач: Дніпропетровська обласна прокуратура, , місцезнаходження за адресою: 49000, м. Дніпро, проспект Д.Яворницького, буд. 38;

-відповідач: Державна казначейська служба України, , місцезнаходження за адресою: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 24 січня 2022 року.

Суддя Д.І. Городецький