Справа № 638/9889/21
Провадження № 2/638/2290/22
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

за участю секретаря - Коваленко О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя та стягнення аліментів, -

встановив:

У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , в якому, уточнивши позовні вимоги просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, про що в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено актовий запис № 101 від 16.02.2002 року, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалося через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття взаємної поваги. Від шлюбу подружжя має дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка наразі досягла повноліття та продовжує навчання, перебуває на її утриманні. Позивач зазначає, що в неї з відповідачем шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, примирення не бажає, вважає, що подальше сімейне життя з ОСОБА_2 неможливе та суперечить її інтересам. Відповідач утриманням їх спільної дитини не займається, наразі тягар зі сплати грошових коштів на навчання доньки лежить виключно на позивачці, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь щомісячно аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання у ромірі 1/4 усіх видів доходів, але не менше 3000 грн (з їх індексацією відповідно до вимог законодавства) до досягнення донькою 23 років або припинення навчання. Також, позивач просить здійснити поділ майна подружжя за наслідком якого: визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру АДРЕСА_1 ; виділити ОСОБА_1 із складу спільної сумісної власності подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; припинити право спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати спільним сумісним майном подружжя автомобілі ГАЗ 330202-414 ЗНГ (2464 см. куб, 2008 р., №шасі НОМЕР_1 ) та Volkswagen Bora (1595 cм. Куб, 2003 р., № кузова НОМЕР_2 ); припинити право спільної сумісної власності подружжя на автомобілі ГАЗ 330202-414 ЗНГ (2464 см.куб, 2008 р., №шасі НОМЕР_1 ) та Volkswagen Bora (1595 cм. Куб, 2003 р., № кузова НОМЕР_2 ). Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8500,00 грн. та витрати на залучення оцінювача у розмірі 2450,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка зазначає, що згідно листа Головного сервісного центру МВС від 28.05.2021 року №31/772аз, наданого на адвокатський запит ОСОБА_4 , за відповідачем зареєстровано наступні транспортні засоби: ГАЗ 330202-414 ЗНГ (2464 см. куб, 2008 р., №шасі НОМЕР_1 ), реєстрація якого проведена 02.03.2016 року; Volkswagen Bora (1595 cм. Куб, 2003 р., № кузова НОМЕР_2 ), реєстрація якого проведена 22.07.2015 року. Дані транспортні засоби перебувають у користуванні ОСОБА_2 та позивачем не використовувались. ОСОБА_1 також зазначила, що про існування транспортного засобу ГАЗ 330202-414 ЗНГ вона не знала взагалі та не бачила його. В свою чергу вказані транспортні засоби згідно вищенаведеного листа Головного сервісного центру МВС за позивачем не зареєстровані. Крім того, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договору купівлі-продажу від 15.07.2004 року №788, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сургай Н.В. відповідач придбав однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Дана квартира є постійним місцем проживання позивачки та їхньої з ОСОБА_2 спільної доньки. Також, ОСОБА_1 зазначила, що право власності на будь-які об`єкти нерухомого майна за нею не зареєстровано. Крім того, позивач надала звіти про незалежну оцінку всього майна, а саме було визначено ринкову вартість автомобілів: ГАЗ 330202-414 ЗНГ (2464 см. куб, 2008 р., №шасі НОМЕР_1 ) у розмірі 118900,00 грн., Volkswagen Bora (1595 cм. Куб, 2003 р., № кузова НОМЕР_2 ) у розмірі 122000,00 грн. та однокімнатної квартири, загальною площею 30,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 у розмірі 725700,00 грн. Позивач зауважила, що загальна вартість спільного майна подружжя, яке вона може документально підтвердити складає 966600,00 грн. Виходячи із презумпції рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, ОСОБА_1 вважає, що належна їй частка у майні подружжя складає 483300,00 грн. та відповідає 2/3 вартості квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (725700,00:3*2=483800,00 грн.). Крім того, позивач не заперечує щоб у власності відповідача залишилися вищевказані транспортні засоби, які перебувають у його одноосібному користуванні, в свою чергу ОСОБА_1 просить суд виділити в її особисту приватну власність однокімнатну квартиру, загальною площею 30,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . В обґрунтування збільшення її частки у спільному майні подружжя, позивач зазначила, що їх спільна з відповідачем дитина протягом останніх чотирьох років і станом на сьогодні проживає разом з нею та перебуває повністю на її утриманні. Протягом цих років відповідач злісно ухилявся від участі в утриманні їх з позивачкою дитини, в тому числі не дбав про спільне майно та приховав факт придбання ним автомобіля ГАЗ 330202-414 ЗНГ, згоду на що позивач не надавала та який є спільним сумісним майном подружжя. Крім того, позивач ОСОБА_1 вважає, що факт ухилення відповідача від сплати Ѕ частини від внесеної нею грошових коштів за навчання дитини, вкотре доводить його байдужість до інтересів їх спільної дитини та надає їй пріоритет під час поділу спільного майна подружжя. Також позивач зазначила, що вона одноосібно тривалий час сплачує житлово-комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_2 , де проживає разом із донькою, тим самим утримує майно, яке належить їй з відповідачем на праві спільної сумісної власності. Відповідач, в свою чергу, ухилився від обов`язку з відшкодування позивачці сплачених нею коштів за утримання спільної квартири на суму 20041,81 грн. (1/2 частина від 40083,63 грн.), у тому числі для створення належних умов для проживання їх з ОСОБА_2 доньки, на підтвердження чого позивач надала відповідні квитанції.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням провести судовий розгляд за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи без цого участі.

Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, заяву відповідача про визнання позову та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , 16.02.2002 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис №101. Подружжя від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка наразі є повнолітньою та проживає з матір`ю. Спільного господарства та бюджету сторони не ведуть, примирення не бажають. Їх сім`я розпалась остаточно і поновлена бути не може.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З врахуванням того, що відповідач визнав позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу та того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів, суд зазначає наступне.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 03.06.2003 року подружжя має від шлюбу доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому відповідач вказаний батьком, а позивачка матір`ю. Позивач стверджує, а відповідач не заперечує, що їх спільна дитина мешкає разом з матір`ю.

Як вбачається з довідки №19 від 31.08.2021 року та договору №5дФф-7 від 30.08.2021 року про надання платної освітньої послуги, наявних в матеріалах справи, ОСОБА_3 дійсно є студенткою першого курсу Національного фармацевтичного університету та потребує коштів на навчання, одяг, харчування, знаходиться на утриманні матері, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України).

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, враховуючи обставини справи та визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у ромірі 1/4 усіх видів доходів, але не менше 3000 грн (з їх індексацією відповідно до вимог законодавства) до досягнення донькою 23 років або припинення навчання.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, суд приходить до наступного.

Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС від 28.05.2021 року №31/772аз, за відповідачем зареєстровано наступні транспортні засоби: ГАЗ 330202-414 ЗНГ (2464 см. куб, 2008 р., №шасі НОМЕР_1 ), реєстрація якого проведена 02.03.2016 року; Volkswagen Bora (1595 cм. Куб, 2003 р., № кузова НОМЕР_2 ), реєстрація якого проведена 22.07.2015 року.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договору купівлі-продажу від 15.07.2004 року №788, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сургай Н.В. відповідач придбав на праві приватної власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до наданих позивачкою звітів про незалежну оцінку майна визначена ринкова вартість автомобілів: ГАЗ 330202-414 ЗНГ (2464 см. куб, 2008 р., №шасі НОМЕР_1 ) у розмірі 118900,00 грн., Volkswagen Bora (1595 cм. Куб, 2003 р., № кузова НОМЕР_2 ) у розмірі 122000,00 грн. та однокімнатної квартири, загальною площею 30,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 у розмірі 725700,00 грн. Отже, вартість майна подружжя, що підлягає поділу, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи складає 966600,00 грн.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За положеннями ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Також частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Оскільки вищевказане нерухоме майно придбано подружжям у шлюбі, то таке майно належить їм на праві спільної сумісної власності.

З боку відповідача не було спростовано, що спірне майно придбано подружжям за спільні кошти.

Навпаки, звертаючись до суду 21.01.2022 року з заявою, останній визнав позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом не було встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до про поділ майна подружжя є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та залучення оцінювача в матеріалах справи наявні: договір про надання професійної правничої допомоги від 19.05.2021 року, звіт про виконання договору про надання правової допомоги від 23.06.2021 року, квитанція №01/05-19 від 19.05.2021 року про сплату гонорару на виконання умов договору у розмірі 8500,00 грн., рахунок фактура №210609-001-1 на суму 2450 грн., договір про проведення незалежної експертної оцінки від 09.06.2021 року, акт прийому-передачі наданих послуг з незалежної оцінки від 11.06.2021 року.

Приймаючи до уваги викладене, витрати, понесені на правову допомогу у розмірі 8500,00 грн. та залучення оцінювача у розмірі 2450,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 11-13, 81, 141, 265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 24,56, 60, 65, 69, 70, 110, 112, 180,181 СК України, суд, -

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя та стягнення аліментів задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харків, про що в Книзі реєстрації актів про одруження було зроблено запис за №101 від 16.02.2002 року.

Здійснити поділ спільного майна подружжя, за наслідком якого:

-визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру АДРЕСА_1 ;

-виділити ОСОБА_1 із складу спільної сумісної власності подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ;

- припинити право спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати спільним сумісним майном подружжя автомобілі ГАЗ 330202-414 ЗНГ (2464 см. куб, 2008 р., №шасі НОМЕР_1 ) та Volkswagen Bora (1595 cм. Куб, 2003 р., № кузова НОМЕР_2 );

- припинити право спільної сумісної власності подружжя на автомобілі ГАЗ 330202-414 ЗНГ (2464 см.куб, 2008 р., №шасі НОМЕР_1 ) та Volkswagen Bora (1595 cм. Куб, 2003 р., № кузова НОМЕР_2 ).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , щомісячно аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у ромірі 1/4 усіх видів доходів, але не менше 3000 грн (з їх індексацією відповідно до вимог законодавства) до досягнення донькою 23 років або припинення навчання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , сплачений судовий збір у розмірі 7718 грн (сім тисяч сімсот вісімнадцять гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8500 грн. (вісім тисяч п`ятсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 :А на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 витрати на залучення оцінювача у розмірі 2450 грн (дві тисячі чотириста п`ятдесят гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , судовий збір в дохід держави в розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 27.01.2022 року.

Суддя -