Ухвала

Іменем України

19 січня 2022 року

м. Київ

справа № 462/5677/21

провадження № 61-195ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Львівська міська рада, Залізнична районна адміністрація,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Меженська Кароліна Сергіївна,

розглянув касаційну скаргу Львівської міської ради на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 12 серпня 2021 року у складі судді Палюх Н. М. та постанову Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Меженська К. С., у якому просила визнати за нею право користування земельною ділянкою площею 0,0206 га на АДРЕСА_1 , визнати незаконним та скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 29 березня 2021 № 108 «Про демонтаж самочинно встановленого металевого паркану із цегляними стовпцями на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 », визнати незаконним та скасувати висновок узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради від 15 червня 2021 року про погодження меж земельної ділянки на АДРЕСА_1 ).

У серпні 2021 року позивачкою подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 29 березня 2021 року № 108 «Про демонтаж самочинно встановленого металевого паркану із цегляними стовпцями на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 » та заборони Львівській міській раді та її виконавчим органам вчиняти дії по оформленню права власності чи землекористування щодо земельних ділянок на АДРЕСА_1 (площами 0,0084 га та 0,0062 га) до розгляду справи по суті.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що в результаті реалізації оскаржуваних рішень спірна земельна ділянка, що є частиною належної їй присадибної земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1 , може бути передана іншій особі, про що свідчить зміст пояснювальної записки до ухвали Львівської міської ради від 07 вересня 2020 року № 6667 «Про надання управлінню земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 ).

За таких обставин, у позивачки є обґрунтовані побоювання з приводу неможливості у майбутньому належного оформлення її прав на зазначену земельну ділянку. А відтак, вважала, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 серпня 2021 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Зупинено дію розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 29 березня 2021 року № 108 «Про демонтаж самочинно встановленого металевого паркану із цегляними стовпцями на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 » до розгляду справи по суті. Заборонено Львівській міській раді та її виконавчим органам вчиняти дії по оформленню права власності чи землекористування щодо земельних ділянок у АДРЕСА_1 (у тому числі площами 0,0084 га, 0,0062 га) до розгляду справи по суті.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що між сторонами наявний спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, вид забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам, а тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Львівська міська рада 30 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 12 серпня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що застосовані судами заходи забезпечення позову є неспівмірними з заявленими позивачкою вимогами. Зокрема, земельні ділянки, про які зазначено в ухвалі Львівської міської ради, є несформованими, їх межі не винесені в натурі, а відповідно висновки про накладення меж із земельною ділянкою, яка знаходиться під будинковолодінням АДРЕСА_1 є передчасними.

У касаційній скарзі Львівська міська рада зазначає клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 12 серпня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року, яке обґрунтовує тим, що копію повного тексту постанови отримано засобами поштового зв`язку 06 грудня 2021 року, на підтвердження чого надає копію конверта апеляційного суду з трек номером 980.

Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 12 серпня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року, Суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки з наданих до клопотання доказів убачається, що оскаржувану постанову апеляційного суду уповноважена особа заявника дійсно отримала 06 грудня 2021 року, а з касаційною скаргою звернулась до відділення поштового зв`язку 30 грудня 2021 року, що свідчить про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження судових рішень та є підставою для його поновлення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, зміст ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 12 серпня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно вважав, що, оскільки позивач звернулася до суду з вимогами про визнання за нею права користування на земельну ділянку площею 0,0206 га по АДРЕСА_1 ); визнання незаконним та скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 29 березня 2021 року № 108 «Про демонтаж самочинно встановленого металевого паркану із цегляними стовпцями на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 »; визнання незаконним та скасування рішення (висновку) узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради від 15 червня 2021 року про погодження межі земельної ділянки на АДРЕСА_1 ), тому обрання такого способу забезпечення позову, як зупинення дій оскаржуваного розпорядження та заборона Львівській міській раді та її виконавчим органам вчиняти дії по оформленню права власності чи землекористування щодо земельних ділянок у АДРЕСА_1 (площами 0,0084 га та 0,0062 га) відповідає, як предмету позовних вимог, так і вимогам статей 149, 150 ЦПК України.

Застосований судами захід забезпечення позову відповідає критерію співмірності вимогам позивача, із якими він звернувся до суду, принципу пропорційності та розумного балансу між інтересами сторін.

Задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті і не порушує права відповідачів щодо користування та розпорядження майном, а лише обмежує їх у здійсненні деяких дій на певний період.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Доводи касаційної скарги щодо неспівмірності застосованих заходів забезпечення позову Суд відхиляє, як необґрунтовані, оскільки такі спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень.

Зокрема судами встановлено, що 15 червня 2021 року погоджено межі земельної ділянки на АДРЕСА_1 ) по лініях Б-В, В-Г відповідно до акту узгодження меж земельної ділянки. Ухвалою Львівської міської ради від 07 вересня 2020 року № 6667 управлінню земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 ) за рахунок земель, що не надані у власність або користування: орієнтовною площею 0,0084 га (код КВЦПЗ 03.07 - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) з подальшим переведенням до земель житлової та громадської забудови та у межах червоних ліній орієнтовною площею 0,0062 га для забезпечення заїзду з подальшим переведенням до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

З огляду на зазначене, суди дійшли правильного висновку про те, що прийняття Львівською міською радою зазначеної ухвали може призвести до передання зазначених земельних ділянок в користування третій особі, а відтак у майбутньому виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (§ 58, рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04).

Таким чином, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити Львівській міській раді строк на касаційне оскарження ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 12 серпня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації про визнання права (користування) на земельну ділянку, визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання незаконним та скасування рішення (висновку) узгоджувальної комісії, за касаційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 12 серпня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак