ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 669/849/21

Провадження № 22-ц/4820/309/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача Прядуна Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фермерського господарства «Вільний селянин» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права постійного користування земельною ділянкою за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Вільний селянин» на ухвалу Білогірського районного суду Хмельницької області від 1 грудня 2021 року про закриття провадження у справі,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року Фермерське господарство «Вільний селянин» (далі - ФГ «Вільний селянин», фермерське господарство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права постійного користування земельною ділянкою.

ФГ «Вільний селянин» зазначило, що згідно державного акта на право постійного користування землею серії ХМ №3 від 4 жовтня 1993 року, виданого на ім`я засновника ОСОБА_3 , фермерське господарство набуло право користування земельною ділянкою площею 50,0 га, розташованою на території Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області та призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства.

На підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за 2015 рік встановлено, що фактична площа цієї земельної ділянки склала 39,8825 га, з якої у 2020 році була відокремлена земельна ділянка площею 3,0041 га (кадастровий номер :08:004:0001). Решта земельної ділянки площею 36,8784 га з кадастровим номером :08:004:0021 залишилася у постійному користуванні фермерського господарства.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відрилася спадщина, яку прийняли спадкоємці останнього за законом - ОСОБА_1 (дружина) та ОСОБА_2 (син), водночас до складу спадщини не входить право постійного користування спірною земельною ділянкою.

За таких обставин ФГ «Вільний селянин» просило суд визнати за ним право постійного користування земельною ділянкою площею 36,8784 з кадастровим номером :08:004:0021, яка розташована на території Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 1 грудня 2021 року закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та роз`яснено позивачеві, що розгляд даного спору віднесено до юрисдикції господарського суду.

Суд виходив з того, що спір у справі виник між фермерським господарством як юридичною особою та органом державної влади з приводу земельної ділянки комунальної власності, а тому справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ФГ «Вільний селянин» просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що спір у справі виник між фермерським господарством і спадкоємцями ОСОБА_3 з приводу спадкування права постійного користування земельною ділянкою, тому цей спір не відноситься до компетенції господарського суду і має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не подали відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції не врахував норми ст.ст. 1218, 1219 ЦК України, ст. 23 Закону України від 19 червня 2003 року №973-ІV «Про фермерське господарство» (далі - Закон №973-ІV), не дотримався приписів ст.ст. 4, 19 ЦПК України та ст. 20 ГПК України.

У зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржувану ухвалу слід скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

За обставинами, на які посилається ФГ «Вільний селянин» у позовній заяві, з`ясовано наступне.

Рішенням Білогірської районної ради народних депутатів Хмельницької області від 10 вересня 1993 року №1 надано ОСОБА_3 із земель запасу у постійне користування земельну ділянку площею 50,0 га, з яких 40,0 га орних земель і 10,0 га випасів для організації селянського (фермерського) господарства.

На підставі цього рішення Білогірська районна рада народних депутатів Хмельницької області видала ОСОБА_3 державний акт серії ХМ №3 від 4 жовтня 1993 року на право постійного користування землею.

10 вересня 1993 року створено ФГ «Вільний селянин», головою якого був ОСОБА_3 .

Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в користуванні ФГ «Вільний селянин» знаходиться земельна ділянка площею 36,8784 га (кадастровий номер :08:004:0021), розташована за межами населених пунктів Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області та призначена для ведення фермерського господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Після смерті ОСОБА_3 його спадкоємці ОСОБА_1 (дружина) та ОСОБА_2 прийняли спадщину в установленому порядку.

Застосовані норми права

Статтею 1 Закону №973-ІV встановлено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону №973-ІV успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

В силу ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права, право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами.

Як передбачено ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 1 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Із положень ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В силу п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що фермерське господарство є однією з форм господарської діяльності, яка здійснюється суб`єктами господарювання - юридичними особами та фізичними особами - підприємцями на відведених земельних ділянках. Ця діяльність пов`язана з виробленням товарної сільськогосподарської продукції, здійсненням її переробки та реалізації з метою отримання прибутку.

Спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця), в тому числі засновника (члена) фермерського господарства, переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті. Не переходять у спадщину цивільні права та обов`язки, які нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Право на звернення до суду гарантується законом і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори, які виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких віднесений до компетенції судів інших юрисдикцій.

Водночас, господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року (справа №607/13749/16-ц) звернув увагу на те, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Відтак, вирішуючи питання про юрисдикцію суду, необхідно, насамперед, з`ясувати характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

З матеріалів справи вбачається, що ФГ «Вільний селянин» звернулося до суду з позовом до спадкоємців свого колишнього засновника, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , з вимогою про визнання за собою права користування земельною ділянкою.

Отже, спір у справі виник між фермерським господарством і спадкоємцями його засновника - фізичними особами щодо речового права на земельну ділянку. Цей спір не є господарським і має бути розглянутий судом у порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції не врахував характер спірних правовідносин і порядок їх регулювання, внаслідок чого його висновок про віднесення спору до господарської юрисдикції не ґрунтується на фактичних обставинах справи та нормах чинного законодавства.

При цьому, вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суд першої інстанції помилково послався на норми статті 186 ЦПК України, яка регламентує порядок відмови у відкритті провадження у справі.

У справі відсутні докази про існування спору між фермерським господарством та органом державної влади чи органом місцевого самоврядування з приводу користування земельною ділянкою комунальної власності, внаслідок чого в цій частині твердження суду також є необґрунтованими.

Суд першої інстанції безпідставно послався на правові висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 31 жовтня 2018 року (справа №677/1865/16-ц), від 21 листопада 2018 року (справа №272/1652/14-ц) від 11 вересня 2019 року (справа №620/371/17) і від 16 жовтня 2019 року (справа №365/65/16-ц), оскільки в указаних справах і справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.

Зокрема, в указаних справах вирішувалося питання щодо предметної юрисдикції спорів, сторонами в яких були органи державної влади чи органи місцевого самоврядування та фермерські господарства, з урахуванням часу створення фермерських господарств і часу відведення земельних ділянок їх засновникам.

Водночас у справі, яка переглядається апеляційним судом, позивачем заявлені вимоги до спадкоємців засновника фермерського господарства (як фізичних осіб) про визнання речового права на земельну ділянку.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам матеріального та процесуального закону і перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому в силу ч. 1 ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до ст. 141 ЦПК України питання щодо понесених ФГ «Вільний селянин» судових витрат за подання апеляційної скарги має бути вирішено судом першої інстанції при ухваленні судового рішення по суті спору (п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Вільний селянин» задовольнити.

Ухвалу Білогірського районного суду Хмельницької області від 1 грудня 2021 року про закриття провадження у справі скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 21 січня 2022 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Бараболя Н.С.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 47