Дата документу 25.01.2022 Справа № 334/8536/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/8536/21
Провадження №22-ц/807/499/22
Головуючий в 1-й інстанції Козлова Н.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" про захист прав споживачів. Адвокатом Лихосенко Є.О., який представляє інтереси ОСОБА_1 подано заяву про застосування заходів забезпечення позову, в якій заявник просить: заборони Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» здійснювати заходи з примусового припинення газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 та звертатися до інших органів, підприємств, установ та організацій з метою припинення газопостачання за вказаною адресою, до набрання законної сили рішення у справі № 334/8536/21.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року, заяву адвоката Лихосенко Є.О. про забезпечення позову задоволено.

Застосовано заходи забезпечення позову, а саме: заборонено Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» здійснювати заходи з примусового припинення газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 та звертатися до інших органів, підприємств, установ та організацій з метою припинення газопостачання за вказаною адресою, до набрання законної сили рішення у справі № 334/8536/21.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, обраний позивачем спосіб забезпечення позову не співмірний з позовними вимогами і не відповідає суті порушеного права. Ухвалою суду не обмежено коло підстав відключення від постачання природного газу, між тим воно може бути зумовлено аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідації наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру та проведенням ремонтно-відновлюваних робіт.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лихосенко Є.О., зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок прийнято обґрунтовану та законну ухвалу, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини, відповідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України.

Задовольняючи вимоги заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на предмет спору у даній цивільній справі невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення у справі. Суд вважав співмірним заявлений спосіб забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема забороною вчиняти певні дії.

Вбачається, що ОСОБА_1 звернулась з позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про захист прав споживачів. Просила визнати незаконним та скасувати рішення комісії АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про затвердження акту про порушення № 898 з проведенням розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу і його вартості у розмірі 38195,63 грн. Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що предметом заявленого позову є правомірність винесення комісією АТ «Запоріжгаз» рішення про затвердження акту про порушення, а також законність дій відповідача щодо проведення на підставі нього перерахунку (донарахування) об`ємів (обсягів) природного газу. Саме неправомірні дії комісії АТ «Запоріжгаз» щодо затвердження акту про порушення та проведення перерахунку дає підстави в будь-який час АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» відключити від постачання природного газу будинок позивача. Заявник вважає, що для захисту його прав та інтересів та для забезпечення виконання в майбутньому рішення суду, необхідно заборонити відключати подачу природного газу до його власного житлового будинку до вирішення справи у судовому порядку та набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до положень глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року № 285 (далі - Правила безпеки), та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках: 1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; 2) відсутність споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника у відповідному розрахунковому періоді; 3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання;4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти оператора ГРМ, з урахуванням Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу"; 5) розірвання договору розподілу природного газу; 6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; 7) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; 9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ; 10) необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим); 11) відмова представникам оператора ГРМ в доступі на об`єкти або земельну ділянку споживача, де розташована газорозподільна система та/або газове обладнання, та/або комерційний вузол обліку газу, для здійснення контролю відповідності встановленого газоспоживаючого обладнання проектній документації, обстеження газових мереж до ВОГ та/або газоспоживаючого обладнання; 12) в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до абз. 2 п.12 глави 5 розділу ХI Кодексу ГРС якщо об`єм та/або вартість необлікованого (донарахованого) природного газу буде оскаржуватися споживачем (несанкціонованим споживачем) у судовому порядку, тоді до винесення остаточного рішення у судовій справі заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу не вважається простроченою.

Як встановлено з матеріалів справи газопостачання до будинку позивача не припинялося.

Порядок оформлення акта про порушення та процедура його розгляду передбачені у розділі 5 глави XI зазначеної Постанови, а саме акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення (пункти 8-13).

Таким чином, приймаючи до уваги, що предметом позову є правомірність дій відповідача щодо складення оспорюваного акту про порушення, а законодавством визначені підстави для припинення газопостачання, розгляд оспорюваного акту відбувається за спеціальною і встановленою процедурою і акт не свідчить про те, що в обов`язковому порядку на його підставі буде припинено газопостачання до житла позивача, а також обраний позивачем спосіб забезпечення позову не співмірний з позовними вимогами і не відповідає суті порушеного права, тому апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано забезпечив позов у спосіб, визначений в оспорюваній ухвалі.

Крім того, у разі безпідставного і незаконного припинення газопостачання інтереси та права позивача можуть бути відновлені у спосіб відшкодування збитків, що передбачено розділом 6 глави XI Кодексу газорозподільних систем та іншими нормами цивільного законодавства.

Матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення заяви. Обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із предметом спору.

З огляду на викладене, суд першої інстанції постановляючи заборону АТ «Запоріжгаз», або будь-яким іншим особам в його інтересах, вчиняти дії з відключення від постачання природного газу до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично обмежив право АТ «Запоріжгаз», зокрема, але не виключно, здійснити відключення від постачання природного газу зазначеного будинку у разі аварійного стану газорозподільної системи, що крім того є ймовірним порушенням прав інших осіб (власників сусідніх будинків) на відключення від постачання природного газу у разі аварійного стану газорозподільної системи.

Відтак, суд першої інстанції помилково не дослідив, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони на вчинення дій, спрямованих на припинення газопостачання, не співвідноситься з предметом позову встановлення правомірності рішення комісії і скасування рішення комісії, при цьому невжиття заходів забезпечення позову не матиме наслідком невиконання чи утруднення виконання майбутнього рішення суду, оскільки зміст позовних вимог не передбачає вчинення будь-яких дій відповідачем або створення обов`язку для відповідача. Правова оцінка судом першої інстанції зазначеним обставинам справи не надана, що призвело до неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, суд неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

З наведених мотивів, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" про захист прав споживачів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 26 січня 2022 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков