ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м.Суми

Справа №573/160/21

Номер провадження 22-ц/816/9/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Білопільського районного суду Сумської області від 21 травня 2021 року, ухваленого у складі судді Черкашиної М.С. у м. Білопілля Сумської області, повний текст якого було складено 24 травня 2021 року,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ТОВ «Авентус Україна» звернулось до суду з указаним позовом, свої вимоги мотивувало тим, що 29 листопада 2019 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір № 1568391 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, через Інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через вейб-сайт товариства або мобільний додаток, згідно з яким відповідачка отримала кошти в сумі 10 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат, та зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування.

Переказ коштів здійснено 29 листопада 2019 року шляхом перерахування на вказану банківську картку клієнта, відкриту в АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно договору, сторони погодили істотні умови, а саме: строк договору - 30 днів, знижену процентну ставку кредиту - 1,35% від суми позики за кожен день користування позикою у межах строку надання позики та стандартну процентну ставку - 1,80 % від суми позики за кожен день користування позикою.

Відповідачка не виконала свої зобов`язання щодо повернення коштів у строк та на умовах, встановлених кредитним договором, станом на 27 січня 2021 року сума заборгованості становить 33 552 грн 56 коп., яка складається із: 10 000 грн - сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту), 19 952 грн 56 коп. - сума заборгованості по несплаченим процентам за користування кредитом та 3 600 грн - штраф.

Посилаючись на зазначені обставини товариство просило суд стягнути з відповідачки заборгованість за договором у загальному розмірі 33 552 грн 56 коп.

Заочним рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 21 травня 2021 року позов задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованість за договором № 1568391 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 29 листопада 2019 року в сумі 33552 грн 56 коп. та судовий збір у сумі 2 270 грн, а всього: 35 882 грн 56 коп.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що укладаючи 29 листопада 2019 року договір № 1568391 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту сторони погодили всі істотні умови (строк, сума, проценти), договір містить всі реквізити позичальника, включно з номером телефону, ОСОБА_1 підписала вказаний договір електронним одноразовим ідентифікатором. Суд не врахував, що правила надання коштів у позику у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджені наказом директора товариства №34-ОД від 15 березня 2019 року, які були надані з позовною заявою, виготовлені самостійно позивачем, належних доказів ознайомлення та згоди відповідачки з указаними правилами заявник не надав, тому відсутні підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 була ознайомлена та погодилася з цими Правилами. Сторони не продовжували строку дії договору, тому після спливу 30 днів - правовідносини сторін врегульовані загальними нормами ЦК України. Стверджує, що загальний розмір заборгованості за договором становить 14050 грн, з урахуванням сплачених відповідачкою 5057,44 грн, отже залишок заборгованості становить 8992,56 грн. Також звертає увагу на безпідставність нарахування відсотків відповідно до Правил надання коштів у позику після закінчення строку кредитування, оскільки позивач не надав доказів ознайомлення позичальниці з цими Правилами. Крім того, суд не врахував, що 29 травня 2020 року набули чинності зміни до Закону України «Про споживче кредитування» відповідно до яких за невиконання чи неналежне виконання умов договору неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань, в період дії карантину не мають нараховуватись. Тобто товариством було неправомірно та незаконно нараховано штрафні санкції у розмірі 3600 грн. Заявниця вважає несправедливою умову договору про розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами, яка становить 657% річних, доводить, що позивач знехтував своїми обов`язками та не надав їй підтвердження укладання договору, а також всієї необхідної інформації до укладання договору.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Авентус Україна» зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, а подану відповідачкою апеляційну скаргу безпідставною, тому просив відмовити у її задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 29 листопада 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 1568391 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, через Інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через вейб-сайт товариства або мобільний додаток, згідно з п. 1.1 якого відповідачка отримала кошти в сумі 10 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат, та зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування.

Переказ коштів здійснено 29 листопада 2019 року відповідно до п. 1.5 договору шляхом перерахування на вказану банківську картку клієнта № НОМЕР_1 , відкриту в АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 27).

У п. 1.3 сторони погодили істотні умови, а саме: строк договору - 30 днів, знижену процентну ставку кредиту - 1,35% від суми позики за кожен день користування позикою (492,75 % річних) у межах строку надання позики та стандартну процентну ставку - 1,80 % від суми позики за кожен день користування позикою (657,00 % річних).

Відповідно до п. 3.2 Договору нарахування процентів за Договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховується щоденно, починаючи з дня надання позики (відправки грошових коштів на банківський картковий рахунок) у межах строку надання позики, визначеного у п. 1.2 цього Договору, за виключення дати повернення позики та сплати нарахованих процентів, зазначеної у Графіку платежів (Додаток 1 до Договору).

Пунктом 1.6 договору визначено, що у випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики, шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання Товариства коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою.

Згідно із п. 1.7 Договору після вчинення клієнтом дій відповідно п. 1.6 цього Договору, та у разі якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 грн., Товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з п. 1.6 цього договору. Та дорівнює 30 дів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою.

У зв`язку із продовженням відповідачем строку користування позикою, нарахування процентів здійснювалось за стандартною процентною ставкою.

Пунктом 3.6.2 Договору встановлено, що з 4 дня прострочення заборгованості, Товариство визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування позикою за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється не більше ніж до 90 дня прострочення (а. с. 8-9).

У відповідності до умов Правил, що є невід`ємною частиною кредитного договору, відповідач акцептував оферту (заповнюючи заявку на сайті Товариства, добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків, зазначив інформацію щодо себе, реквізитів банківської картки, на рахунок якої бажав отримати кредит), тим самим підтвердив своє ознайомлення, погодження і зобов`язання неухильно їх дотримуватись.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 27 січня 2021 року сума заборгованості склала 33 552 грн 56 коп., яка складається із: 10 000 грн - сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту), 19952 грн 56 коп. - сума заборгованості по несплаченим процентам за користування кредитом та 3 600 грн - штраф (а. с. 19-22).

З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції дійшов висновку про те, що факт порушення відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення коштів зі сплатою відсотків у строки, передбачені договором є доведеним.

Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, у встановлені строки (терміни) виконання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема припинення зобов`язання, сплата неустойки, що передбачено статтями 549, 611 ЦК України. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє сторона яка кредитує (в даному випадку ТОВ «Авентус Україна»).

Відповідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За положеннями статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з Правилами надання коштів у позику подальше укладення електронного договору на сайті є неможливим. Проставленням відмітки у відповідному віконці на сайті товариства ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомлена зі змістом Правил, Публічною пропозицією і приймає їх у повному обсязі та надає згоду на обробку персональних даних та доступ до її кредитної історії (а.с. 72).

29 листопада 2019 року ОСОБА_1 заповнила заявку на отримання кредиту на сайті товариства, вказавши особисті дані, номер банківської картки для перерахування коштів, строк та суму кредиту (а.с. 72 зворот), у відповідь отримала від товариства пропозицію укласти електронний договір (оферта) конкретного змісту (а.с. 73), тобто мала повну інформацію про умови кредитування.

Введенням одноразового ідентифікатора, позичальниця підписала запропонований товариством Договір, Паспорт споживчого кредиту та Графік платежів (а.с. 8-9, 70-71).

За змістом графіку платежів вбачається, що сума позики узгоджена сторонами становить 10000 грн , сума нарахованих процентів - 4050 грн, разом до оплати 14050 грн (а.с. 9 зворот).

За встановлених обставин колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність у справі достатніх доказів на підтвердження факту ознайомлення позичальниці з Правилами надання коштів у позику, а також надання їй повної інформації про умови кредиту.

Твердження заявниці апеляційної скарги про те, що сторони не продовжували строку дії договору після спливу 30 днів також безпідставні оскільки відповідно до пункту 1.6 договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики, шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання Товариства коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що в останній день тридцятиденного строку кредитування - 28 грудня 2019 року ОСОБА_1 відповідно до указаного пункту договору сплатила товариству відсотки за користування кредитом у розмірі 4050 грн, тобто ініціювала продовження строку користування позикою (а.с. 19).

Згідно із п. 1.7 Договору після вчинення клієнтом дій відповідно п. 1.6 цього Договору, та у разі якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 грн., Товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з п. 1.6 цього договору та дорівнює 30 дів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою.

Продовживши строк кредитування ще на 30 днів, відсотки були нараховані товариством відповідно до умов договору за стандартною процентною ставкою - 1,8 % відсотка від суми позики за кожен день користування (а.с. 19).

З огляду на зазначене колегія судів відхиляє доводи відповідачки про безпідставність нарахування відсотків після закінчення тридцятиденного строку кредитування, оскільки строк користування позикою був продовжений сторонами.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги в частині незгоди відповідачки з штрафними санкціями у розмірі 3600 грннарахованими у період з 31 січня 2020 року по 29 лютого 2020 року, оскільки неустойка в указаному розмірі була нарахована ще до початку карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а отже зміни, внесені до Закону України «Про споживче кредитування» щодо звільнення споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язання у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, не підлягали до застосування товариством.

Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За відсутності доказів, які б спростовували встановлені у справі обставинами, суд не має підстав піддавати їх сумніву.

Доводи апеляційної скарги щодо несправедливих умов кредитування, а саме встановлення надмірно високої відсоткової ставки за користування кредитними коштами, не спростовують висновків суду першої інстанції по суті спору, оскільки підписуючи договір відповідачка була проінформована про розмір плати за користування позикою та сукупну вартість кредиту, та погодилась з такими умовами договору, вчиняла дії на його виконання, у судовому порядку умов договору не оспорювала.

Відтак доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість зміни або скасування оскарженого рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Білопільського районного суду Сумської області від 21 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.І. Собина

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко