Справа № 462/7394/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2022 року головуючий суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л.розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 - представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 550000 грн. та 8250 грн. судового збору. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 листопада 2020 року о 19 год. 20 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Honda CR-V» реєстраційний номер НОМЕР_1 на вулиці Володимира Великого у м. Львові в напрямку вул. Стрийська допустив наїзд на ОСОБА_4 , у результаті чого останній помер у лікарні. ОСОБА_4 був батьком позивача ОСОБА_1 . За даним фактом до ЄРДР внесено відомості за № 0001693 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 276 КК України. Трагічна смерть батька негативно вплинула на позивача, є причиною постійних страждань, стресів, зривів та погіршення здоров`я, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Суд не приймає до уваги поданий представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Яцишином І.В. відзив на позовну заяву, оскільки стороною відповідача не виконано вимоги ч. 4 та п.2 ч.5 ст. 178 ЦПК України, а саме не надано доказів надіслання /надання/ копії відзиву позивачу, а також відзив подано з пропуском встановленого судом п`ятнадцятиденного строку, оскільки ухвала про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою та доданими додатками отримана відповідачем 06.12.2021 року, а відзив надіслано поштою лише 29.12.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення із трек-номером 455 та витягом із офіційної Інтернет сторінки «Укрпошти» про відстеження поштового відправлення.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.11.2020 року приблизно о 19:20 год. у м. Львові на вул. В. Великого, 3 відбулась дорожньо-транспортна пригода /наїзд ТЗ на пішохода/ за участю автомобіля марки «Honda CR-V» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 02:00 год. перебуваючи в лікувальному закладі /ЛШМД/ ОСОБА_4 помер. Водій згідно медичного огляду тверезий /а.с.17/.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 82 років /а.с.12/.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 є батьком позивача ОСОБА_1 , 1969 року народження /а.с.13/.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди Франківським ВП ГУ НП у Львівській області внесено відомості в ЄРДР № 0001693 від 17.11.2020 за ознаками ч.1 ст. 286 КК України та буде перекваліфіковано на ч.2 ст. 286 КК України /а.с.17/.

Згідно висновку експерта №15/2/1736 від 02.12.2020 р. на момент огляду автомобіля «Honda CR-V» реєстраційний номер НОМЕР_1 гальмівна система, система рульового управління знаходяться в працездатному стані та могли виконувати функції, передбачені конструкцією, система зовнішнього освітлення знаходиться в несправному стані внаслідок руйнування розсіювача правої блок-фари /а.с.42-54/.

Згідно висновку експерта №15/2/1735 від 04.12.2020 р. під час огляду наданого автомобіля «Honda CR-V» реєстраційний номер НОМЕР_1 було виявлено технічні пошкодження його правої блок-фари, правої частини капоту та правої частини вітрового скла. Аналіз форми, локалізації виявлених пошкоджень дає підстави вважати, що вони могли утворитись внаслідок контакту з тілом пішохода. Наїзд автомобіля «Honda CR-V» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 на пішохода ОСОБА_4 відбувся на правій смузі для здійснення руху в напрямку до вул. Стрийської, на ділянці, що передує зоні уламків скла /а.с.55-63/.

Відповідно до змісту висновку експерта №173/20 від 17.11.2020 р. причиною смерті ОСОБА_4 були ушкодження, які могли утворитись від дії виступаючих частин транспортного засобу пересування при наїзді на пішохода з послідуючим падінням його на тверду поверхню, перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із смертю і в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення. Враховуючи локалізацію ушкоджень, можна вважати, що потерпілий в момент первинного контакту з автомобілем знаходився в вертикальному або близькому до нього положенні правою стороною тіла до травмуючої сили. Слідів вдавлення, волочіння та переїзду на тілі потерпілого не виявленого /а.с.64-70/.

Як вбачається із змісту спецповідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулась 16.11.2020 року /а.с.17-18/ місцем ДТП є ділянка вулиці В. Великого у місті Львові навпроти будинку №3. Проїзна частина дороги з асфальтним покриттям, яке на час огляду мокре, горизонтальна, пряма в плані, без вибоїн та пошкоджень. На час ДТП темна пора доби, незначні опади дощу, вуличне освітлення - увімкнене. У місці ДТП пішохідного переходу немає.

Також, до матеріалів справи долучено копію протоколу допиту ОСОБА_2 як свідка, згідно наданих останнім показів, він керуючи автомобілем марки «Honda CR-V» реєстраційний номер НОМЕР_1 на вул. В. Великого у м. Львові в напрямку вул. Стрийська, 16.11.2020 р. приблизно о 19:20 год. рухався із швидкістю 50-55 км/год. у крайній лівій смузі руху, попереду нього рухався інший автомобіль, який повністю зупинився, та для уникнення зіткнення із вказаним автомобілем ОСОБА_2 спрямував свій автомобіль в праву смугу руху, де і відбувся наїзд на пішохода, який перебігав дорогу зліва на право відносно траєкторії його руху. Від удару пішохода відкинуло на бордюр /а.с.31-33/.

Згідно матеріалів справи, у кримінальному провадженні №0001693 проведено допит ОСОБА_1 як потерпілого /а.с.37-38/.

Із змісту ч. 2 ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема, фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15.

Водночас, стороною відповідач не надано суду жодних доказів, що у даному випадку мали місце непереборна сила або умисел потерпілого.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Заподіяння моральної шкоди сину потерпілого доведено безпосередньо фактом спричинення смерті батька джерелом підвищеної небезпеки, яким керував відповідач, що відповідно до п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди позивачу незалежно від доведеності вини відповідача.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно матеріалів справи та таке не спростовано стороною відповідача, смерть ОСОБА_4 , 1938 року народження - батька позивача, настала внаслідок ДТП за участю автомобіля (джерела підвищеної небезпеки), яким керував відповідач ОСОБА_2 .

Відтак, на підставі п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України та ч. 5 ст. 1187 ЦК України, обов`язок відповідача (як володільця транспортного засобу) щодо відшкодування моральної шкоди настає незалежно від наявності його вини у вчиненні ДТП.

Водночас, критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала такої шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю близької людини слід також враховувати характер стосунків позивача та померлого за час його життя: сімейний стан позивача, ступінь близькості, спільно чи окремо проживали, способи та регулярність спілкування тощо.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 , 1938 року народження, на час дорожньо-транспортної пригоди досяг 82-річного віку та був особою пенсійного віку, переходив проїзну частину дороги із двома смугами руху в одному напрямку у вечірню пору доби у невстановленому місці, із позивачем проживав окремо, до моменту ДТП позивач з померлим спілкувались приблизно тиждень до цього, про що вказано у протоколі допиту ОСОБА_1 /а.с.37-38/.

Крім цього, суд приймає до уваги, що на час звернення із даним позовом до суду та розгляду судом справи по суті, неможливо визначити ступінь вини відповідача, так як кримінальне провадження знаходиться на стадії досудового розгляду, ОСОБА_2 не пред`явлено обвинувачення, у даному кримінальному провадженні останнього допитано як свідка.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, визначаючи розмір моральної шкоди, слід врахувати, що позивач зазнав моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати батька, однак заявлений розмір моральної шкоди є завищеним, тому, враховуючи обставини справи, виходячи з принципу розумності і справедливості, розмір моральної шкоди слід визначити у розмірі 100000 гривень.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17 (провадження № 61-40790св18) та від 27 січня 2021 року у справі № 607/15258/19 (провадження № 61-4431св20).

Статтею 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме із відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 100000,00 грн. моральної шкоди та 1500,00 грн. судових витрат.

Питання щодо стягнення витрат на правову допомогу судом не вирішувалось, оскільки позивач не заявляв такої позовної вимоги та не надав суду розрахунку таких витрат.

Керуючись ст. 23, 1167, 1187 ЦК України, ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 133, 141, 264, 265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 / відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000,00 /сто тисяч/ гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 / понесені судові витрати у розмірі 1500,00 /одна тисяча п`ятсот / гривень.

У решті позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або у строки та порядку ст. 354, 355 ЦПК України.

Текст судового рішення складений 24 січня 2022 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.