СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/28226/21

пр. № 2/759/1922/22

25 січня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді - Ключника А.С., за участю секретаря судового засідання - Багінської І.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Святошинський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на майно та зняття арешту з нього,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 13.12.2021 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Святошинський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на майно та зняття арешту з нього.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 є власником нежилого приміщення №13 (в літ. А), що знаходиться у АДРЕСА_1 , яке він придбав 23 березня 2018 року за договором купівлі-продажу у ОСОБА_4 .

23 квітня 2021 року державним виконавцем Коц Юлією Вікторівною на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника, серія та номер 65236776, виданої 23 квітня 2021 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (в літ. А) накладено арешт, номер запису про обтяження 41669953.

23 вересня 2021 року, вдруге державним виконавцем Гуріною Дарією Ігорівною на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника, серія та номер: 66915796, виданої 23 вересня 2021 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (в літ. А) накладено арешт, номер запису про обтяження 44115703.

Оскільки спірне майно, на яке накладено арешт, вже не належить попередньому власнику - відповідачу, а накладення арешту на майно, яке належить позивачу є безпідставним та порушує його права як власника, останній змушений був звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття арешту з нього.

17.12.2021 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, надано Відповідачу п`ятнадцятиденний термін, з дня отримання ухвали та копії позовної заяви для подання відзиву.

Підготовче судове засідання призначено на 25 січня 2022 року.

24.01.2022 відповідачем надано відзив на позов у якому відповідач визнає позов та просить задовольнити усі позовні вимоги позивача (а.с. 45-66).

25.01.2022 року ухвалою суду із занесенням до журналу судового засідання закінчено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 25.01.2022 року представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, які просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні 25.01.2022 року позов визнав та не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 23 березня 2018 року позивач за договором купівлі-продажу, зареєстрованому в реєстрі за № 769, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло С.Ю. придбав у відповідача нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (в літ. А) . Того ж дня до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про нового власника та присвоєно реєстраційний номер 000 (а.с. 16-17, 21-22).

23 квітня 2021 року державним виконавцем Коц Юлією Вікторівною на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника, серія та номер 65236776, виданої 23 квітня 2021 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (в літ. А) накладено арешт, номер запису про обтяження 41669953 (а.с. 13-15).

23 вересня 2021 року, вдруге державним виконавцем Гуріною Дарією Ігорівною на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника, серія та номер: 66915796, виданої 23 вересня 2021 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (в літ. А) накладено арешт, номер запису про обтяження 44115703 (а.с. 13-15).

Позивач зазначає, що постанови про накладення арешту на майно постановлені державною виконавчою службою обмежують його право власності на майно, оскільки позивач не є боржником у виконавчому провадженні, а відповідальність має нести за зобов`язання - відповідач ОСОБА_4 .

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 2 згадано статті встановлено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_4 позивачем не обґрунтовано, та не доведено належними та допустимими доказами порушення його права власності на нежиле приміщення зі сторони відповідача ОСОБА_4 .

У позовній заяві та з пояснень представника позивача наданих у судовому засіданні слідує, що позивач не погоджується з діями державних виконавців та винесення ними обтяжень щодо нерухомого майна, а саме: арешту нежилого приміщення №13 (в літ. А), що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в заявлених межах, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п. 4 ст. 129 Конституції України, ст. 15 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Святошинський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на майно та зняття арешту з нього - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу

Суддя А. Ключник