Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Бондаренко О.В., при секретарі - Вангородській О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» третя особа: приватний виконавець Голяченко Іван Павлович, про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса,-

В С Т А Н О В И В :

03.11.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 08.11.2021, мотивуючи тим, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.09.2020 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №31653, вчинений 17.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, про стягнення з неї на користь ТОВ «ФК Аланд» заборгованості сумі 13130,00 грн. За час розгляду справи в суді, в ході виконавчого провадження №61146719 з її заробітної плати здійснювались відрахування на користь ТОВ ФК «Аланд». 29.12.2020 приватним виконавцем Голяченко І.П. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №61146719 на підставі рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно довідки приватного виконавця від 04.03.2021 в ході примусового виконання виконавчого напису з боржника на користь ТОВ «ФК «Аланд» було стягнуто суму 11024,57 грн., яка підлягає поверненню як безпідставно набуте майно, відповідно до ст. 1212 ЦК України. Відповідач не повертає безпідставно отримані кошти по виконавчому напису, який скасований, а за місцезнаходженням ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» нікого не виявлено. Правова підстава, на якій ТОВ ФК «Аланд» набуло кошти, внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого нотаріуса, відпала, оскільки, рішенням суду зазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, тому стягнуті з неї кошти є безпідставно набутим майном, які підлягають поверненню. Тому, просила стягнути з ТОВ «ФК Аланд» на її користь безпідставно набуті кошти в розмірі 11024,57 грн. та понесені нею судові витрати в розмірі судового збору та послуг на правничу допомогу.

11.11.2021 судом відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачу було роз`яснено його право надіслати суду відзив на позовну заяву та усі наявні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач - ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», копію ухвали про відкриття провадження та пакет документів отримав 19.11.2021 (а.с.18), однак, протягом строку, встановленого судом, відзив на позовну заяву до суду не направив.

Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 28.09.2020 заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 17.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ХараН.С. зареєстрований в реєстрі за № 31653, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Аланд» заборгованості в сумі 13130,00 грн. (а.с. 4-6). Рішення набрало законної сили 29.10.2020.

Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

29.12.2020 приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №61146719 з примусового виконання виконавчого напису №31653 від 17.12.2019 та припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення ( а.с. 8)

З відповіді приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. на адвокатський запит (а.с. 9), вбачається, що станом на 02.03.2021 в ході виконавчого провадження №61146719 з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» було стягнуто суму в розмірі 11024,57, що була перерахована на рахунок ТОВ «ФК «Аланд», а саме: р/р НОМЕР_1 , в банку АТ «ОТП БАНК».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає про безпідставне набуття відповідачем грошових коштів у вказаному розмірі та необхідність їх повернення на підставі ст. 1212 ЦК України.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають в зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Згідно з ч.1 ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Наведена правова позиція суду по даній справі відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 10.10.2018 по справі №757/6937/17-ц, від 20.03.2019 по справі №634/727/16-ц, від 07.09.2019 по справі №752/5986/16-ц, а також правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 31.01.2020 по справі №161/17945/18, від 16.06.2020 по справі №910/22513/17.

Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким (виконавчим написом) відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення у стягувача зобов`язання з повернення майна, що набуто ним в ході примусового виконання означеного виконавчого напису, тобто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого рішення суду правова підстава (виконавчий напис) вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 06.03.2019 по справі №910/1531/18, від 28.01.2020 по справі №910/16664/18, від 08.09.2021 по справі №201/6498/20, від 08.09.2021 по справі №206/2212/18, від 06.10.2021 у справі №623/363/20.

Оскільки заочним рішення Печерського районного суду м. Києва від 28.09.2020 у справі № 761/8878/20-ц виконавчий напис, вчинений 17.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною за реєстровим №31653, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» суми заборгованості в розмірі 13130,00 грн., визнано таким, що не підлягає виконанню, тому, отримані ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» кошти на підставі вказаного виконавчого напису в сумі 11024,57 грн. підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України.

При цьому питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду.

Отже, оскільки виконавчий напис, вчинений 17.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною зареєстрований в реєстрі за №31653, визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, правова підстава, на якій відповідач стягнув з позивача 11024,57 грн. відсутня, тобто припинила своє існування, а тому ці кошти вважаються безпідставно набутим майном та підлягають поверненню позивачу.

Крім того, суд враховує той факт, що відповідач не надав до суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти стягнуті з ОСОБА_1 в сумі 11024,57 грн. в межах виконавчого напису №31653 від 17.12.2019 вчиненого приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С, ним не отримано чи вони утримуються ним за наявності правових підстав чи були повернуті позивачу.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідач відзив на позов з належними, допустимими та достатніми доказами в спростування доводів позивача до суду не подав.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір (а.с. 1), тому, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 908,00 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. 15, 16, 18, 386, 387, 1212 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (, місцезнаходження:вул. Саксаганського, 14, оф. 301, м. Київ, 01033), третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович (місцезнаходження: вул. Янченка Дмитра, 2, м. Бровари, Київська область, 07400), про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса, задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд`на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 11024,57 грн.(одинадцять тисяч двадцять чотири гривні 57 копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 24.01.2022.

СуддяО. В. Бондаренко