ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/813/21 Номер провадження 22-ц/814/78/22Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «ЗОВ», в інтересах якого діє представник адвокат Близнюк Ігор Володимирович

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2021 року у справі за позовом приватного підприємства «ЗОВ», в інтересах якого діє представник - адвокат Близнюк Ігор Володимирович, до ОСОБА_1 , фізичної особи підприємця ОСОБА_2 ,

третя особа державний реєстратор виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області Стрілець Валентина Іванівна

про визнання договору недійсним та скасування запису,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

22 квітня 2021 року представник позивача приватного підприємства (далі ПП) «ЗОВ» Близнюк І.В. звернувся з позовом до ОСОБА_1 , фізичної особи підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 , визначивши як третю особу державного реєстратора виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області Стрілець В.І., про визнання договору недійсним та скасування запису.

Із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просив:

-визнати недійсним договір оренди землі, серія та номер: б/н, що укладений 28 березня 2019 року між ОСОБА_1 (39051, Полтавська область, Кременчуцький район, село Пузикове, РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Глобинським РВ УМВС України Полтавської області 10 квітня 1996 року) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) щодо земельної ділянки площею 4,3902 га з кадастровим номером :00:001:0106, яка знаходиться на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області;

-скасувати рішення Державного реєстратора виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області Стрілець В.І. (індексний номер рішення 46271714) про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки за договором оренди землі № б/н від 28 березня 2019 року, який укладений між ОСОБА_1 (39051, Полтавська область, Кременчуцький район, село Пузикове, РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Глобинським РВ УМВС України Полтавської області 10 квітня 1996 року) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) щодо земельної ділянки площею 4,3902 га з кадастровим номером :00:001:0106, яка знаходиться на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, з одночасним припиненням такого речового права;

-стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Позовна заява мотивована тим, що 04 березня 2019 року між ОСОБА_1 (Власник) та ПП «ЗОВ» (Землекористувач) було укладено Договір № б/н про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (далі - Договір) та підписано акт приймання - передачі земельної ділянки.

Відповідно до п.1.1 Договору, предметом цього договору є право користування земельною ділянкою, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Згідно пункту 2.1 Договору, цим договором Власник земельної ділянки надає землекористувачу право користування земельною ділянкою на строк 10 років (десять років), терміном до 2029 (дві тисячі двадцять дев`ятого) року.

У Пункті 7.2 вказано, що договір є укладеним з моменту його підписання Сторонами. Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) підлягає державній реєстрації. Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникає у Землекористувача з моменту такої реєстрації.

Позивачем було в повному обсязі сплачено ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 20000 грн.

Проте, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Волочаєм Юрієм Вікторовичем Виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області № 47353984 від 14 червня 2019 року, відмовлено у державній реєстрації іншого речового права (права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на земельну ділянку з реєстраційним номером 206, кадастровий номер земельної ділянки :00:001:0106, за суб`єктом ПП «ЗОВ», з обґрунтуванням, що під час розгляду вищезазначеної заяви державним реєстратором встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з 29 березня 2019 року міститься запис про державну реєстрацію іншого речового права (прав оренди цієї ж самої земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0106) за іншим суб`єктом ФОП ОСОБА_2 , податковий номер НОМЕР_3 .

Цей запис за № 30992664 від 29 березня 2019 року було внесено до Державного реєстру речових прав державним реєстратором виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області Стрілець В.І. на підставі договору оренди землі б/н від 28 березня 2019 року, що укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Отже, як вказує позивач, станом на 19 квітня 2021 року відповідачами, шляхом укладення та реєстрації договору оренди землі б/н від 28 березня 2019 року, створено штучні перешкоди для законного користувача земельною ділянкою з кадастровим номером :00:001:0106, зокрема використання її згідно Договору за цільовим призначенням, що є недопустимим.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2021 року у задоволенні позову представника позивача ПП «ЗОВ» адвоката Близнюка І.В. до ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 (третя особа - державний реєстратор виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області Стрілець В.І.) про визнання договору недійсним та скасування запису відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що договір № б/н про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 04 березня 2019 року, підписаний власником земельної ділянки ОСОБА_1 та землекористувачем ПП «ЗОВ», не був укладений та не набув чинності, оскільки не пройшов державну реєстрацію у встановленому законом порядку, внаслідок чого ПП «ЗОВ» не набуло прав землекористувача за цим договором, тому відсутні підстави вважати, що права підприємства порушено у зв`язку з укладенням відповідачами спірного договору оренди землі, який зареєстрований у встановленому законодавством порядку й набув чинності.

Вимоги, які зазначені в апеляційній скарзі

Із рішенням суду першої інстанції не погодилось ПП «ЗОВ», в інтересах якого діє представник адвокат Близнюк І.В.

У апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У апеляційній скарзі вказано, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права, зокрема, на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, договір (емфітевзису) є укладеним, а укладення оспорюваного договору оренди землі є порушенням принципів розумності до добросовісності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Учасники справи у судові засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ПЛ № 045441, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,3902 га, кадастровий номер :00:001:0106, розташована на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.24-25).

Позивачем до позовної заяви додано договір № б/н про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 04 березня 2019 року, підписаний власником земельної ділянки ОСОБА_1 та землекористувачем ПП «ЗОВ» (а.с.13-18).

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що, згідно пункту 2.1 Договору (емфітевзису), Власник земельної ділянки надає землекористувачу право користування земельною ділянкою на строк 10 років (десять років), терміном до 2029 (дві тисячі двадцять дев`ятого) року.

У пункті 7.2 вказано, що договір (емфітевзису) є укладеним з моменту його підписання Сторонами. Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) підлягає державній реєстрації. Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникає у Землекористувача з моменту такої реєстрації.

Позивачем було в повному обсязі сплачено ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 20000 грн, крім того, сторони уклали акт приймання-передачі земельної ділянки ( а.с. 18).

Вказаний договір № б/н про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 04 березня 2019 року не зареєстрований у передбаченому законом порядку.

Відповідно до рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 14 червня 2019 року № 47353984, державний реєстратор прав на нерухоме майно Волочай Ю.В., виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, розглянув заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0106 та документи, подані для проведення державної реєстрації права, та встановив наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Під час розгляду вищезазначеної заяви державним реєстратором встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із 29 березня 2019 року міститься запис про державну реєстрацію іншого речового права (права оренди цієї ж самої земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0106) за іншим суб`єктом - ФОП ОСОБА_2 , податковий номер НОМЕР_3 . Цей запис за № 30992664 від 29 березня 2019 року було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області Стрілець В.І. на підставі договору оренди землі б/н від 28 березня 2019 року, що укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, відмовлено в державній реєстрації іншого речового права (права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на земельну ділянку з реєстраційним номером 206, кадастровий номер земельної ділянки :00:001:0106, за суб`єктом ПП «ЗОВ», (а.с.26-27).

28 березня 2019 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, відповідно до п.п.1, 2, 8 якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0106, площею 4,3902 га, яка розташована на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір укладено строком на 10 років (а.с.64-69).

Вказаний договір договір оренди землі зареєстрований державним реєстратором виконавчого комітету Глобинської міської ради Стрілець В.І. 29 березня 2019 року (а.с.28-29).

Норми права, що регулюють спірні відносини

Згідно з частиною першою та п`ятою статті 102-1 ЗК України ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до ЦК України. Укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме: відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частини першої статті 628 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України.

Право емфітевзису частиною першою статті 395 ЦК України віднесено до речового права на чуже майно. Це означає, що для його виникнення потрібно не лише укласти відповідний договір, а й зареєструвати це право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Саме з моменту такої реєстрації власник земельної ділянки вважатиметься таким, що передав право емфітевзису емфітевтові, а емфітевт - його набув.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 13 Закону «Про оренду землі» надано визначення договору оренди землі. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки, як право на чуже нерухоме майно, також виникає з моменту його реєстрації

Разом з тим, згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 215 ЦК України вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним можуть бути заявлені як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відторгає її як таку, що не відповідає задекларованій меті.

Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.

Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків.

Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав.

Оцінюючи дії учасників цивільного обороту, необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними.

Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності.

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Схожі правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року справа № 311/2233/19 провадження № 61-12035св20, від 12 жовтня 2021 року справа № 311/2121/19-ц (провадження № 61-11958св20).

Позиція апеляційного суду

Як уже зазначалося, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що Договір № б/н про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 04 березня 2019 року не був укладений та не набув чинності, оскільки не пройшов державну реєстрацію у встановленому законом порядку, внаслідок чого ПП «ЗОВ» не набуло прав землекористувача за цим договором, тому відсутні підстави вважати, що права підприємства порушено у зв`язку з укладенням відповідачами спірного договору оренди землі.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Встановлено, що, згідно пункту 2.1 Договору (емфітевзису), Власник земельної ділянки надає землекористувачу право користування земельною ділянкою на строк 10 років (десять років), терміном до 2029 (дві тисячі двадцять дев`ятого) року.

У пункті 7.2 вказано, що договір (емфітевзису) є укладеним з моменту його підписання Сторонами. Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) підлягає державній реєстрації. Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникає у Землекористувача з моменту такої реєстрації.

Позивачем було в повному обсязі сплачено ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 20000 грн, що підтверджується накладною від 04 березня 2019 року (а.с. 19), та не спростовано відповідачами.

Крім того, відповідно до акту приймання передачі земельної ділянки від 04 березня 2019 року ОСОБА_1 передав ПП «ЗОВ» земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0106 (а.с. 18).

Тобто, ОСОБА_1 уклав договір емфітевзису із ПП «ЗОВ» 04 березня 2019 року, отримав кошти в рахунок укладеного договору, передав земельну ділянку у користування, але уже 28 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 був укладений строком на 10 років договір оренди земельної цієї ж земельної ділянки.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що договором емфітевзису не покладено лише на позивача обов`язок по реєстрації права користування.

Відтак, з урахуванням відсутності спростування презумпції правомірності договору встановлення емфітевзису на рівні закону або судового рішення, неможливості учасників цивільних відносин на рівні того чи іншого договору здійснювати його кваліфікацію як недійсного (нікчемного чи оспорюваного), колегія суддів приходить до переконання про наявність порушених прав ПП «ЗОВ», оскільки дії ОСОБА_1 щодо укладення договору оренди із ФОП ОСОБА_2 суперечать його попередній поведінці та є недобросовісними.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ПП «ЗОВ», в інтересах якого діє адвокат Близьнюк І.В.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.

Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то слід стягнути з ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 на користь приватного підприємства «ЗОВ» судовий збір за подачу позовної заяви по 2270,00 грн з кожного та за подачу апеляційної скарги по 3405,00 грн з кожного.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «ЗОВ», в інтересах якого діє представник адвокат Близнюк Ігор Володимирович, задовольнити.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов приватного підприємства «ЗОВ», в інтересах якого діє представник - адвокат Близнюк Ігор Володимирович, до ОСОБА_1 , фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , третя особа державний реєстратор виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області Стрілець Валентина Іванівна, про визнання договору недійсним та скасування запису задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі, серія та номер: б/н, що укладений 28 березня 2019 року між ОСОБА_1 (39051, Полтавська область, Кременчуцький район, село Пузикове, РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Глобинським РВ УМВС України Полтавської області 10 квітня 1996 року) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) щодо земельної ділянки площею 4,3902 га з кадастровим номером :00:001:0106, яка знаходиться на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області.

Скасувати рішення Державного реєстратора виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області Стрілець Валентини Іванівни (індексний номер рішення 46271714) про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки за договором оренди землі № б/н від 28 березня 2019 року, який укладений між ОСОБА_1 (39051, Полтавська область, Кременчуцький район, село Пузикове, РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Глобинським РВ УМВС України Полтавської області 10 квітня 1996 року) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) щодо земельної ділянки площею 4,3902 га з кадастровим номером :00:001:0106, яка знаходиться на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, з одночасним припиненням такого речового права.

Стягнути з ОСОБА_1 , фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь приватного підприємства «ЗОВ» судовий збір за подачу позовної заяви по 2270,00 грн з кожного та за подачу апеляційної скарги по 3405,00 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2022 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко