Справа № 149/3271/21
Провадження №2/149/107/22
Номер рядка звіту 79
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.01.2022 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача Франчука А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільнику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального позашкільного навчального закладу Хмільницька школа мистецтв про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим що 29.10.2021 його повідомленням №1 було попереджено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, а в подальшому на протязі тижня вимагали медичну інформацію щодо вакцинації від распіраторної хвороби, чим грубо порушували його конституційне право на повноцінну роботу. 08.11.2021 в.о. директором Комунального позашкільного навчального закладу Хмільницька школа мистецтв Франчуком А. видано наказ №11-к «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати. Позивач вказаний наказ вважає незаконним та таким, що не відповідає чинному законодавству та грубо порушує його трудові права. Так, відповідач незаконно позбавив позивача права на працю та можливості заробляти собі на життя. При цьому позивачем не порушено вимог трудового законодавства. Відсторонення від роботи через відсутність щеплення, яке не є обов`язковим та внесено до календаря щеплень не може бути підставою для відсторонення від роботи на підставі статті 46 КЗпП, а відсторонення від роботи на підставі ч.2 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» є незаконним та безпідставним. Також зазначає, що Дорожня карта з впровадження вакцини від гострої распіраторної хвороби COVID-19 і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021-2022 роках затвердженої МОЗ України від 24.12.2020 закріплює добровільність вакцинації для усіх груп населення та професійних груп. Також вважає, що оскільки вакцини не пройшли всі етапи випробування, тому вони можуть застосовуватись лише добровільно, оскільки у відповідності до ст. 28 Конституції України жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Вказує, що рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на території України головним державним санітарним лікарем України не приймалося , а було лише прийнято рішення про затвердження переліку професій. Також не прийнято рішення про визнання COVID-19 особливо небезпечною інфекційною хворобою або масове поширення небезпечної інфекційної хвороби. На даний час COVID-19, згідно з постановами Головного санітарного лікаря України, визнається вакцинокерованою хворобою. Зазначає, що оскільки в Україні не було запроваджено надзвичайного стану, тому обмеження є незаконними та суперечать ст.ст. 8,19,43,64 Конституції України.Крім того, позивача, з метою дотримання норм ст. 32 КЗпП України, не було повідомлено про зміну істотних умов праці у встановлені законодавством строки.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.11.2021 року по день допущення його до роботи, а також судові витрати та витрати на правову допомогу.

Ухвалою суду від 30.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу строк для надання відзиву на позов.

17.12.2021 на адресу суду Комунальний позашкільний навчальний заклад Хмільницька школа мистецтв направив відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач вказує на правомірність дій щодо відсторонення від роботи позивача, який не пройшов обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої распіраторної хвороби COVID-19 (а.с. 25-33) Спірний наказ, який видавався на виконання ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» , згідно якої працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Згідно переліку, затвердженого наказом МОЗ від 4 жовтня 2021 р. № 2153, обов`язковим профілактичним щепленням підлягають зокрема працівники закладів позашкільної освіти. Відповідач вказав, що у випадку не відсторонення позивача від роботи, в.о. директора закладу відповідно до ст. 44-3 Кодексу про адміністративні правопорушення притягнули б до адміністративної відповідальності. Також у відзиві зазначається, що на адресу КПНЗ Хмільницька школа мистецтв від Департаменту гуманітарної політики Вінницької обласної ради надійшли постанова КМУ від 20.10.2021 №1096 та постанова Головного державного санітарного лікаря України від 19.10.2021, а також Наказ МОвід 04.10.2021 №2153 в зв`язку з чим було видано наказ від 28.10.2021 №93 «Про попередження щодо відсторонення від роботи не вакцинованих працівників, які підлягають обов`язковій вакцинації. Позивач відмовився від його підпису,як і від підпису спірного наказу. Відповідач звертає увагу, що позивачем здійснено розрахунок заробітної плати, яка на його думку, підлягає сплаті, з врахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

28.12.2021 на адресу суду надійшли письмові додакові пояснення позивача, які в судовому засіданні він просив вважати відповіддю на відзив, в яких останній вказує на відсутність законної підстави для відсторонення позивача від роботи; обмеження права на працю позивача в неконституційний спосіб;неповідомлення позивача про зміну істотних умов праці; відсутність відмови у вакцинації; а також зазначає, що вимога відповідача надати конфеденційну інформацію про стан здоров"я позивача без згоди останнього є незаконною (а.с. 64-69)

17.01.2022 на адресу суду надійшли заперечення на додаткові пояснення у яких представник відповідача зазначає про відповідність його дій щодо видачі спірного наказу про відсторонення позивача Постанові Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року та наказу МОЗ №2153 від 04.10.2021 (а.с.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги повністю з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях. Крім того позивач неодноразово вказував, що вакцинація є добровільною, а тому примушувати робити щеплення роботодавець не може. Додав, що в медичний заклад за отриманням довідки про протипоказання вакцинації не звертався, хоча він має захворювання, які на його думку, перешкоджають її проведенню.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на додаткові пояснення. Повідомив, що оскаржуваний наказ був винесений на виконання Постанови КМУ з метою захисту осіб, що перебувають в позашкільному закладі. Додав, що позивач хоча і працює сторожем, проте всеодно періодично контактує з іншими працівниками закладу, які затримуються на роботі.

Судом, з наданих сторонами доказів, встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

20.09.2019 року згідно розпорядження міського голови Франчука А.М. призначено виконувачем обов`язків директора КПНЗ «Хмільницька школа мистецтв» (а.с. 59)

Згідно Статуту КПНЗ Хмільницька школа мистецтв основними завданнями закладу є виховання, навчання дітей, підлітків та юнацтва. Керівництво закладом здійснюється директором. Директор розпоряджається в установленому порядку майном і коштами закладу (а.с. 47-58)

26.10.2021 на адресу КПНЗ Хмільницька школа мистецтв надійшли від Департаменту гуманітарної політики Вінницької ОДА для виконання Постанова КМУ від 20.10.2021 №1096, Постанова Головного державного санітарного лікаря України від 19.10.2021 №18 та Наказ МОЗ від 04.10.2021 №2153 (а.с. 36)

29.10.2021 КПНЗ Хмільницька школа мистецтв позивачу повідомлено про необхідність обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 та запропоновано ОСОБА_1 в строк до 05.11.2021 надати один з документів, а саме документ на підтвердження повного курсу вакцинації або отримання однієї дози дводозної вакцини; сертифікат про вакцинацію; довідку про протипоказання до проведення профілактичних щеплень, який позивач відмовився підписувати (а.с. 9, 42-44)

08.11.2021 відповідачем було видано наказ №11-к про відсторонення від роботи ОСОБА_1 який останній відмовився підписувати (а.с. 10, 45-46).

Заслухавши сторін та дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Статтею 46 Кодексу законів про працю України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-III встановлює, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до ч.1-2 ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необгрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Підпунктами 1-2 пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 (в редакції, чинній на 08 листопада 2021 року) «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій покладено забезпечення: 1) контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

За Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Отже, працівники КПНЗ Хмільницька школа мистецтв як працівники закладу позашкільної освіти, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої распіраторної хвороби COVID-19, на період дії карантину.

При цьому, переліком професій не конкретизовано найменування посад, які підлягають обов"язковій вакцинації. Тобто всі працівники Хмільницької школи мистецтв підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19 на період дії карантину, в тому числі і позивач.

Разом з тим, Наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» передбачається, що щеплення проводиться в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ України від 16.09.2011 №595. Відповідно до п.3 вказаного Переліку протипоказання до вакцинації встановлюються лікарем, який вирішує питання щодо проведення вакцинації відповідно до рекомендацій, викладених у цьому Переліку та інших національних настановах. У п.4 Переліку визначені абсолютні протипоказання до ведення вакцини.

Позивачем не надано доказів, що він має хворобу, яка протипоказана для ведення вакцини.

ЄСПЛ висловлював думку, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи, що включає в себе фізичну та психологічну недоторканість особи. Порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим дотриманням цілей охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання (параграф 33, 36 рішення у справі «Соломахін проти України» від 15 березня 2012 року, заява № 24429/03).

У рішенні від 08.04.2021 року Європейський суд з прав людини у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» (заява №47621/13) зазначив, що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8.

Визначаючи необхідність обов`язкової вакцинації в демократичному суспільстві суд дійшов висновку, що хоча система обов`язкових вакцинацій не єдина і не найпоширеніша модель, прийнята європейськими державами, Суд повторює, що в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі-відповідачу.

В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом.

Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні органи влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу Законів про працю України від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019).

Дійсно, обмеження прав громадян, в тому числі на працю, можливе лише в умовах військового чи надзвичайного стану та мають встановлюватись виключно законами України. В даному випадку , обов`язкова вакцинація позивача з подальшим відстороненням його у разі відсутності щеплення лише тимчасово обмежило його право на працю з огляду на суспільний інтерес. оскільки трудовий договір з ним не розірвано. Крім того, позивач ОСОБА_1 не позбавлений можливості обрати собі професію чи заняття, які не вимагають обов`язкової вакцинації.

ЄСПЛ в ухваленому рішенні у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» зазначає «Суд визнає, що відсторонення позивача від роботи означало втрату заробітної плати і як наслідок позбавлення засобів існування. Однак це було прямим наслідком її рішення свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я».

Таким чином, вимога держави про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим.

Враховуючи, що позивач категорично відмовляється від профілактичного щеплення та до лікаря з метою засвідчення факту його відмови від щеплення чи отримання довідки про протипоказання до проведення профілактичних щеплень не звертався, зобов`язати здійснити вказані дії роботодавець позбавлений можливості, дотримання встановленого порядку відмови особи від проведення щеплення залежить лише від активних дій останнього, тому посилання позивача на недотримання відповідачем порядку відмови від здійснення щеплення передбаченого ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» є безпідставним.

Доводи ОСОБА_1 про порушення його медичної таємниці також є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 286 ЦК України, фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Аналогічні за змістом вимоги містяться у ст. 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я». Проте, інформація про факт щеплення особи не міститься у переліку відомостей, які віднесені вищевказаними нормами до медичної таємниці.

Позивач, крім іншого, обгрунтовує незаконність наказу в.о. директора КПНЗ "Хмільницька школа мистецтв"про відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати зміною істотних умов трудового договору та порушення роботодавцем частини 3 статті 32 КЗпП України.

Між тим, суд вважає думку позивача помилковою.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом статті 21 КЗпП України істотними умовами трудового договору є трудові обов`язки, режим роботи, тривалість робочого часу та часу відпочинку, умови оплати праці, пільги, компенсації, додаткові гарантії тощо.

До істотних умов праці, крім перелічених, з урахуванням інтересів конкретних працівників можна віднести також встановлення або скасування деяких додаткових елементів у трудовій функції, якщо основна трудова функція при цьому не змінюється, збільшення або зменшення обсягу роботи, ступеня самостійності, відповідальності працівника, ступеня шкідливості роботи, перехід з індивідуальної на колективну організацію праці і навпаки, тощо.

Відповідно до приписів частини 3 статті 32 КЗпП України під змінами істотних умов праці слід розуміти зміну систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших, щодо яких працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

У пункті 10 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" Пленум Верховного Суду України навів приклади змін істотних умов праці: раціоналізація робочих місць, уведення нових форм організації праці, зокрема, перехід на бригадну форму організації праці і, навпаки, впровадження передових методів, технологій тощо. Під змінами в організації виробництва і праці варто розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого ним органу, обумовлені, за загальним правилом, впровадженням нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, організації, режиму робочого часу, управлінської діяльності, що спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних та соціальних показників, запобігання банкрутству і масовому вивільненню працівників та збереження кадрового потенціалу в період тимчасових зупинок у роботі, створення безпечних умов праці, поліпшення її санітарно-гігієнічних умов. Змінами в організації виробництва і праці слід вважати також удосконалення систем заробітної праці, нормування праці, ліквідацію шкідливих робіт, раціоналізацію робочих місць після їх атестації тощо.

У оскаржуваному наказі від 8.11.2021 року № 11-к, йдеться мова про виконання законодавства України про захист населення від інфекційних хвороб, що визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Виконання керівником установи законодавства України про захист населення від інфекційних хвороб не може розцінюватися як зміна істотних умов праці.

Крім іншого, суд зазначає, що бездіяльність відповідача з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього, оскільки за статтею 44-3 КУпАП він може бути притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу на посадових осіб від двох до десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Враховуючи все вище викладене, суд вважає , що наказ про відсторонення позивача від роботи було винесено у відповідності до норм чинного законодавства, з метою захисту здоров`я дітей та викладачів, а тому відсутні підстави для його скасування.

Оскільки вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від позовної вимоги про скасування наказу, в задоволені якої відмовлено, тому підстав для стягнення на користь позивача середньої заробітної плати також немає.

Керуючись ст.ст. 2,4,141,258,264,265,273,354,355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального позашкільного навчального закладу Хмільницька школа мистецтв - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 24.01.2022

Суддя Робак М. В.