КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/137/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року, постановлене суддею Гребенюком В.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу,

У С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу, обґрунтовуючи тим, що 01.08.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно з умовами якого позивач передав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 300 000 грн., а останній зобов`язався повернути дану суму до 31.08.2016 року. Також, 01.08.2016 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору позики, якою передбачено сплату процентів за користування позикою. Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного повернення боргу не виконав, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальній сумі 1 543 884,71 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 300 000 грн., 30 % річних за користування чужими грошовими коштами - 7377,05 грн., пеня на прострочену заборгованість - 1 095 000 грн., інфляційне збільшення боргу - 11 4565,19 грн., 3% річних за простроченою заборгованістю - 2 942,47 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 01.08.2016 року в сумі 600 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 сплачений при зверненні до суду судовий збір 9 605 гривень.

Не погодившись з рішенням суду, 30.08.2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати повністю та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що судом було порушено норми процесуального права, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує на те, що суд залишив поза увагою та не надав належної оцінки доводам відповідача про те, що відповідач як уповноважений представник ТОВ «НВП «БІОТЕК» укладав від імені товариства з позивачем виключно інвестиційні договори. Апелянт заперечує факт укладення з позивачем 1.08.2016 року Договору позики, на який посилається позивач. Вважає, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про проведення експертизи та без висновку експерта у справі відсутні достатні та допустимі докази для задоволення позовних вимог.

Відповідач та його представник до суду апеляційної інстанції не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені.

Втретє відповідач направив до суду клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, так як особа, з якою він спілкувався, захворіла на Ковід, що змушує його перебувати на самоізоляції.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились, оскільки суд визнає причину неявки відповідача та його представника неповажною. ОСОБА_2 надав до суду довідку про хворобу іншої особи, доказів поважності причин неявки самого відповідача та його представника суду не надано.

Позивач та його представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав в повному обсязі всі зобов`язання перед відповідачем, передавши йому грошові кошти, а відповідач, в свою чергу, зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув, чим порушив умови договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 01.08.2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики та додаткову угоду до договору від 01.08.2016 року (а.с.7-9).

Пунктом 1.1 вказаного договору передбачено, що позикодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 300 000 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у встановлений Договором строк.

Відповідно до пункту 1.3, підписуючи цей договір, позичальник підтверджує, що він отримав готівковими грошовими коштами в гривні всю суму позики, зазначену в п. 1.1, до підписання цього Договору.

Згідно з пунктом 2.1 договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві всю суму отриманої позики 31 серпня 2016 року.

Пунктом 2 додаткової угоди до договору позики від 01.08.2016 року встановлено сплату процентів за користування позикою в розмірі 30 % річних.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Пункт 1.1 договору передбачає, що позикодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 300 000 грн.

Згідно з пункту 1.3, згідно з яким підписуючи цей договір, позичальник підтверджує, що він отримав готівковими грошовими коштами в гривні всю суму позики, зазначену в п. 1.1.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Стаття 1049 ЦК України встановлює обов`язок позичальника повернути позику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що у разі порушення позичальником строку повернення позики, передбаченого пунктом 3.1 договору, позичальник виплачує позикодавцеві штраф в розмірі 20 (двадцяти) % від суми невиконаного грошового зобов`язання, а також пеню в розмірі 1 (одного) % від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку позивача розмір пені становить 1 095 000 грн. (1 % за 365 днів прострочення), розмір 30% річних за користування позикою становить 7 377,05 грн. (30 днів користування), розмір 3 % річних становить 26 942,47 грн. (3 % річних за 1093 дні прострочення), інфляційне збільшення боргу становить 114 565,19 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Доводи відповідача про те, що між сторонами було укладено не договір позики, а інвестиційний договір, яким він як представник ТОВ «НВП «ВІОТЕК» отримував кошти для Товариства, в яке інвестував ОСОБА_3 , суд першої інстанції відхилив, оскільки жодна зі сторін спору не є в розумінні закону фінансовою установою, з чим погоджується апеляційний суд. Крім того, будь-яких доказів укладання договору інвестування чи договору позики позивача саме із ТОВ «НВП «ВІОТЕК» суду не надано.

Позивач вказав у судовому засіданні апеляційної інстанції, що він жодного відношення до ТОВ «НВП «ВІОТЕК» не має, ним було укладено договір позики із фізичною особою ОСОБА_4 .

Колегія суддів також дійшла до висновку про справедливість зменшення вищевказаного розміру неустойки до суми 151 115,29 грн., а загалом про стягнення боргу в розмірі 600 000 гривень, в тому числі за основною сумою боргу, процентами за користування позикою, пенею, інфляційним збільшенням боргу та 3 % річних у зв`язку з порушенням строків виконання грошового зобов`язання.

Відповідачем було заявлено клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи та надіслано до суду зразки його вільних та експериментальних підписів.

Колегія суддів відмовила у призначенні судово-почеркознавчої експертизи із наступних підстав.

Відповідно до ст.. 367 ЦПК України Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

2. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

6. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог із тих підстав, що між сторонами укладався не договір позики, а інвестиційний договір позивача із ТОВ «НВП «ВІОТЕК», посилань на те, що ОСОБА_4 не вчиняв підпис на договорі позики ні в суді першої інстанції ні в апеляційній скарзі ним не заявлялося, то як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції підстав для призначення судово-почеркознавчої експертизи не вбачав.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 січня 2022 року.

Суддя - доповідач:

Судді: