РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Новік Л.О., розглянувши у залі суду у місті Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Алейнікова Наталія Олексіївна, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

26.10.2021 року позивач звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Алейнікова Наталія Олексіївна, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в обгрунтування якого зазначила наступне.

З 15.09.1962 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. За життя ОСОБА_2 склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповідає своїй дружині ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , актовий запис № 504. У встановлений законодавством України шестимісячний строк, ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Алейнікової Н.О. із заявою про прийняття спадщини. В зв`язку з чим, 24.06.2021 року була заведена спадкова справа № 43/2021. Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Алейніковою Н.О. з посиланням на статті 46, 49 Закону України «Про нотаріат», главу 7, 13 розділу І, главу 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 453/02-31 від 07.10.2021 року, згідно з якою нотаріус вважає, що видати позивачеві свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , яка залишилися після смерті ОСОБА_2 не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно та рекомендовано звернутися до суду. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, оскільки іншого шляху оформити право власності на спадкове майно вона не має можливості. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 29.10.2021 відкрито провадження у вказаній справі в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

25.11.2021 року на адресу суду від Запорізької міської ради надійшов відзив, у якому представник відповідача зазначає, що позов про визнання права власності на спадкове майно є передчасним та необґрунтованим, враховуючи відсутність у позивача правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . З урахуванням викладеного, просить суд прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 29.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено вказану цивільну справу до судового розгляду. Витребувано у приватного нотаріуса копію спадкової справи після померлого ОСОБА_2

30.12.2021 на адресу суду, від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Алейнікової Н.О., на виконання ухвали суду від 29.11.2021, надійшли копії матеріалів спадкової справи.

У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача - адвокат Міщенко В.В. подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, у якій просить позовні вимоги задовольнити, справу слухати без проведення технічної фіксації судового засідання.

Представник відповідача Запорізької міської ради до суду не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Раніше на адресу суду надав заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без його участі.

Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Алейнікова Н.О. у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Раніше на адресу суду направила заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без її участі, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України)

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 15.09.1962 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_2 , виданого Київським районним ЗАГС у м. Харкові 15.09.1962 року. Після одруження ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с. 10).

Встановлено, що за життя ОСОБА_2 склав заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Малишевою Л.Є. 30.08.2005 року, який зареєстровано у реєстрі за номером 3278, відповідно до якого все належне йому майно заповів своїй дружині ОСОБА_1 ( а.с. 18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданим Вознесенівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 29.03.2021 року, актовий запис № 504 (а.с. 9).

Згідно з Витягу зі спадкового реєстру № 6511950, на підставі заяви позивача ОСОБА_1 24.06.2021 року приватним нотаріусом Алейніковою Н.О. відкрита спадкова справа № 43/2021, номер у спадковому реєстрі 67871778 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с. 14).

Матеріалами спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_2 підтверджуються обставини своєчасного звернення позивача до нотаріуса з заявою на прийняття спадщини та її право на спадщину.

07.10.2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Алейніковою Н.О. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно з якою нотаріус вважає, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , яка залишилися після смерті ОСОБА_2 позивачеві не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно ( а.с. 13).

За таких обставин, судом встановлено, що позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_2 у позасудовому порядку, через відсутність у неї правовстановлюючого документа та неможливості його одержання чи відновлення.

З копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_4 від 08.12.1994 року, виданого ОАО «Запоріжкокс», вбачається, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Цей факт також підтверджується копією Висновку Орендного підприємства Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації щодо реєстрації квартири АДРЕСА_3 від 18.08.1995 року (а. с. 15 - 16).

Враховуючи надані позивачем докази, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2).

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом, який складений за життя ОСОБА_2 , та прийняла спадщину, тому відповідно до ст. 1233 ЦК України є єдиним спадкоємцем його спадкового майна.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою їй свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 № 7«Про судову практику у справах про спадкування» також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_2 позивач, як єдиний спадкоємець у позасудовому порядку не має можливості її оформити, оскільки постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, останній було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналась 17.07.1997 відповідно до Закону від17.07.1997№ 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту її прав в оформленні прав на спадщину, передбачений законом і відповідає йому, а тому, враховуючи, що позивачем підтверджено неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно за заповітом після смерті чоловіка за відсутності правовстановлюючих документів, суд вважає позовні вимоги про визнання права власності на зазначене у позові спадкове майно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи положення статті 392 ЦК України, суд може визнати право власності за позивачем, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З наданої позивачем копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_4 від 08.12.1994 року, оригінал якого втрачений, вбачається, що 1/2 частина вищезазначеної квартири належить ОСОБА_1 на праві власності.

Отже, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд визнає за позивачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку ст. 392 ЦК України, а на 1/2 частини зазначеної квартири в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_2 , а в цілому - на всю квартиру.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради (, адреса: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206), третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Алейнікова Наталія Олексіївна (м. Запоріжжя, б-р. Шевченко, буд. 18, прим. 1), про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 12.01.2022 року.

Суддя В.В. Калюжна