Ухвала

18 січня 2022 року

м. Київ

справа № 344/4693/16-ц

провадження № 61-716ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що відповідно до укладеного договору від 29 вересня 2008 року № IFIVGК ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15 629,86 доларів США строком до 29 вересня 2018 року, зобов`язалась повернути кредит та сплатити 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. У забезпечення виконання зобов`язання за договором між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 01 квітня 2016 року виникла заборгованість за кредитними зобов`язаннями на загальну суму 11 412,69 доларів США, що складається із: заборгованості за кредитом - 8 526,23 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 285,79 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 427 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 621,12 доларів США, а також штрафи відповідно до договору: штраф (фіксована частина) - 9,54 доларів США; штраф (процентна складова) - 543,01 доларів США.

Оскільки відповідач не бажає у добровільному порядку сплатити заборгованість, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив стягнути на користь позивача з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 29 вересня 2008 року № IFIVGК на загальну суму 11 412,69 долари США.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року, у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суди, встановивши, що зобов`язання за кредитним договором відповідачем виконано у повному обсязі, будь-яких доказів, які б спростовували проведений відповідачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором судам не надано, дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

11 січня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Позови, ціна у яких визначається в іноземній валюті, розраховується у національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день сплати.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 412,69 долари США (за курсом Національного банку України станом на 11 січня 2022 року становить 313 849,00 грн), що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (620 250,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2021 року та постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року не підлягають касаційному оскарженню.

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими, з урахуванням того, що практика розгляду судами таких спорів є усталеною.

Підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як підставу для оскарження у касаційному порядку судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначено ситуацію, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою.

Посилання заявника на постанови Верховного Суду у справах, де за подібних відносин, але різних фактичних обставин, встановлено інші умови договірного регулювання відносин сторін спору, не є підтвердженням відсутності єдності у правозастосовчій практиці у справах щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заявником у касаційній скарзі не сформульовано правову проблему, яка на думку заявника є фундаментальною і потребує вирішення Верховним Судом.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції.

Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний