Справа № 347/2520/21
Провадження № 22-ц/4808/141/22
Головуючий у 1 інстанції ГОРДІЙ В. І.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Томин О.О.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Спіжавки Анастасії Юріївни на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2021 року, постановлену у складі судді Гордія В.І. в м. Косові, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Заставнівська територіальна громада в особі Заставнівської міської ради, про встановлення факту прийняття спадщини та реєстрації шлюбу,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Спіжавка А.Ю. звернулася до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини та реєстрації шлюбу, заінтересована особа: Заставнівська територіальна громада в особі Заставнівської міської ради.

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний брат ОСОБА_1 ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . 1/2 частка у праві власності на вказану квартиру належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, а інша 1/2 частка належала його покійній дружині ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та спадщину після смерті якої брат заявниці прийняв, однак не оформив своїх спадкових прав.

ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження, яким усе своє майно заповів ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 спадщину після смерті брата прийняла у встановлений законом строк та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на 1/2 частку квартири. Видавати свідоцтво про право на спадщину на іншу частку квартири нотаріус відмовився, оскільки встановив відсутність доказів про фактичне прийняття спадщини померлим ОСОБА_2 після смерті своєї дружини та у зв`язку з розбіжностями в імені померлої дружини спадкодавця у правовстановлюючому документі, свідоцтві про смерть ( ОСОБА_4 ) та витязі про шлюб ( ОСОБА_5 ).

На підставі викладеного, представник заявника просила суд встановити факт реєстрації шлюбу 07 травня 1967 року в с. Горошівці Заставнівського району Чернівецької області за актовим записом № 07 між ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Заставна Чернівецького району Чернівецької області, актовий запис про смерть № 296 та ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Заставна Чернівецького (Заставнівського) району Чернівецької області, актовий запис про смерть № 63 та факт прийняття спадщини, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Заставна Чернівецького району Чернівецької області, актовий запис про смерть № 296 після смерті дружини, ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Заставна Чернівецького (Заставнівського) району Чернівецької області, актовий запис про смерть № 63 (а.с. 1-4).

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2021 року відмовлено у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Заставнівська територіальна громада в особі Заставнівської міської ради, про встановлення факту прийняття спадщини та реєстрації шлюбу.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що з поданої заяви вбачається спір про право, який не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а такий слід вирішувати у порядку позовного провадження (а.с. 10-11).

Не погодившись із ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Спіжавка А.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність спору про право, оскільки відсутні інші спадкоємці, які б могли прийняти спадщину та/або претендували на її прийняття. На підтвердження вказаних обставин вона заявляла у суді першої інстанції клопотання про витребування копії спадкової справи, однак суд не звернув на це увагу та дійшов передчасного висновку, що заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Вказує на те, що внаслідок помилки судді, ОСОБА_1 понесла додаткові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, які слід відшкодувати на користь останньої.

Із урахуванням викладеного, просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі; вирішити питання про повернення ОСОБА_1 судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену внаслідок недбальства/добросовісної помилки суду першої інстанції (а.с. 15-21).

Заінтересована особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Представник ОСОБА_1 адвокат Спіжавка А.Ю. подала заяву про проведення судового засідання без участі апелянтки та її представника.

Міський голова Заставнівської міської ради Чернівецької області також подав заяву про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи. Вимоги заяви ОСОБА_1 визнав, не заперечив проти їх задоволення.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до статті 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, виходячи з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 293 ЦПК України зазначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами (пункт 1 частини першої статті 315 ЦПК України).

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц).

Тобто, головною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями.

Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16 та постанові від 14 квітня 2021 року в справі № 205/2102/19-ц.

Судом встановлено, що підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із цією заявою була необхідність встановлення факту реєстрації шлюбу між її братом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , пов`язана із розбіжностями у написанні імені останньої. Так, у свідоцтві про право власності на квартиру, яка входить до складу спадкового майна та свідоцтві про смерть ім`я спадкодавця зазначено « ОСОБА_4 », у той же час, у витязі про шлюб « ОСОБА_5 ».

Крім того, згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області, із наданих ОСОБА_1 документів неможливо встановити факт прийняття спадщини померлим ОСОБА_2 після смерті його дружини ОСОБА_3 , При цьому, заявниця зазначала, що ОСОБА_2 вступив в управління та володінням спадковим майном після смерті своєї дружини, так як проживав із нею за однією адресою, після смерті робив поточний ремонт у квартирі, яка є спадковим майном, сплачував комунальні платежі, від спадщини у встановленому порядку не відмовлявся, є єдиним спадкоємцем першої черги. Отже, встановлення вказаних фактів необхідно заявниці для реалізації нею спадкових прав.

При цьому, відмовляючи у відкритті провадження у даній справі з підстав того, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, суд першої інстанції не встановив і не зазначив, з ким конкретно у заявника виник спір та в чому він полягає, а лише припустив його існування.

У той же час, спір про право має бути реальним, а суд відмовляючи у відкритті провадження з цих підстав повинен встановити яким чином розгляд заяви про встановлення факту, що має юридичне значення в порядку окремого провадження, може вплинути на спадкові права та обов`язки інших осіб.

В даному випадку, висновок суду є передчасним, оскільки судом на час вирішення питання про відкриття провадження не встановлено жодних обставин, що вказують на наявність спору про право.

Крім того, частиною першою статті 294 ЦПК України передбачено обов`язок суду сприяти учасникам справи у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України їх прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Натомість, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі, не маючи для цього достатніх правових підстав.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обґрунтованою, а оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з порушенням вимог процесуального законодавства.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За встановлених обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції не скасовує судове рішення, а лише направляє справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, тому суд апеляційної інстанції не вирішує питання розподілу судового збору, який сплачено за перегляд ухвали суду в суді апеляційної інстанції.

Питання розподілу судового збору буде вирішено судом при вирішенні заяви по суті.

Керуючись ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Спіжавки Анастасії Юріївни задоволити.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2021 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач: Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

О.О. Томин