Провадження № 22-ц/801/174/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 рокуСправа № 127/18159/14-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Копаничук С. Г.,

з участю секретаря судового засідання: Ліннік Я.С.,

учасники справи:

заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс»,

стягувач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

боржник: ОСОБА_1 ,

третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимир Вікторович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року, постановлену у складі судді Шаміної Ю. А., в залі суду,

встановив:

В листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» звернулось в суд із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. 31 березня 2021 року за реєстровим № 1243.

Заява мотивована тим, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/035-23/50110 від 20 квітня 2007 року, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , між банком та позичальником було укладено договір іпотеки б/н від 23 квітня 2007 року, відповідно до якого в іпотеку банку передано належну на праві власності ОСОБА_1 квартиру. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору 31 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис за реєстровим № 1243, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором запропоновано звернути стягнення на належну на праві власності ОСОБА_1 квартиру. Вказаний виконавчий напис було пред`явлено на примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. та відкрито виконавче провадження АСВП 65227459.

В заяві вказано, що 20 серпня 2021 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено договори відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

Також, 20 серпня 2021 року між АТ «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/035-23/50110 від 20 квітня 2007 року та усіма додатковими угодами до кредитного договору та договорами забезпечення, а також цього ж дня 20 серпня 2021 року між АТ «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 23 квітня 2007 року. Відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» замінило АТ «Оксі Банк» як сторону кредитора, а також стало іпотекодержателем предмету іпотеки, а саме належної на праві власності ОСОБА_1 квартири.

На підставі викладеного, Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», звернувшись в суд із даною заявою просить замінити сторону стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» її правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О. В., 31 березня 2021 року за реєстровим № 1243.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у відкритті провадження за заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні за виконавчим написом нотаріуса та повернуто заяву заявнику.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що розгляд даного питання слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства та роз`яснив заявнику його право на звернення в порядку КАС України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», посилаючись на її незаконність і порушення норм матеріального та процесуального права, подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в даному випадку спір має не публічно-правовий характер, а приватноправовий, відтак можливість реалізації прав, які випливають з договірних відносин та стосуються можливості реалізувати зобов`язальні права (отримати майно від боржника), є предметом юрисдикції загальних судів.

Також, у апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції помилково та безпідставно посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 826/7941/17 та статтю 379 КАС України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року, оскільки заяву про заміну сторони виконавчого провадження було подано у листопаді 2021 року.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

В судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 та приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук В.В. у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 20 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/035-23/50110 (а.с. 77-78). У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та позичальником 23 квітня 2007 року було укладено договір іпотеки.

31 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис за реєстровим № 1243, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором запропоновано звернути стягнення на належну на праві власності ОСОБА_1 квартиру (а.с. 121).

Виконавчий напис було пред`явлено на примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. та відкрито виконавче провадження АСВП 65227459 (а.с. 128 зворот).

20 серпня 2021 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги та договір про відступлення прав за договором іпотеки (а.с. 130-132, 137).

20 серпня 2021 року між АТ «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» було укладено договір відступлення права вимоги та договір про відступлення прав за договором іпотеки (а.с. 139-141, 145).

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Частиною 1 статті 379 КАС України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Колегія суддів вважає, що у відповідності до вказаної норми закону суд адміністративної юрисдикції не наділений компетенцією розглядати заяву про заміну сторони виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо не здійснював розгляд справи як суд першої інстанції.

Водночас статтею 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Положеннями частини 2 статті 446 ЦПК України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що стаття 379 КАС України розміщена у розділі IV Кодексу «Процесуальні питання, пов`язані із виконанням судових рішень в адміністративних справах», відтак не може бути застосована до даних відносин, адже нею передбачено заміну сторони виконавчого провадження виключно у разі виконання судового рішення в адміністративній справі. Натомість статті 442 та 446 ЦПК України розміщені у розділі VI ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані із виконанням судових рішень в цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)», а тому вказаними нормами регламентовано не лише можливість заміни сторони виконавчого провадження при виконанні рішення суду у цивільній справі, але й при виконанні рішень інших органів та посадових осіб, зокрема й виконавчого напису нотаріуса.

Крім того, колегія суддів вважає, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі №826/7941/17, не можуть бути застосовані судом у даній справі, оскільки наведений у цій постанові висновок стосується положень КАС України та ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, тоді як у даному випадку заяву про заміну сторони виконавчого провадження подано до суду у листопаді 2021 року.

Колегія суддів вважає, суд першої інстанції в даному випадку дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження у справі, адже розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони виконавчого провадження не відноситься до компетенції адміністративного суду, натомість розгляд такої заяви має проводитись місцевим загальним судом у порядку, визначеному статтями 442, 446 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну стягувача її правонаступником у виконавчому провадженні за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О. В., 31 березня 2021 року за реєстровим № 1243 повернуто заявнику без розгляду з підстав непідсудності даного спору суду адміністративної юрисдикції.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява №21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

У статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами, вказував, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (див. mutatis mutandis рішення від 9 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», заяви №7714/06 та №23654/08), рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» (заява №52013/08), в якому визнано, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції, через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, 119, 122-125); рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» (заява №55339/07), у якому зроблено висновок, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції.

На наведені вище обставини, суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі і повернення заяви.

Викладене свідчить про те, що суд першої інстанції мав можливість розглядати дану справу, однак протрактував норму процесуального права надто суворо, що призвело до помилкового висновку щодо відмови у відкритті провадження у справі, що в свою чергу позбавило заявника права на доступ до суду і завадило розгляду його вимоги, що відповідно є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі статті 379 ЦПК України, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки постанова апеляційного суду не стосується вирішення справи по суті, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає, тобто розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук