ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Куценко Т.Р.

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , третя особа:Управління державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області, про звернення стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , третя особа:Управління державної автомобільної інспекціїГУМВС України в Дніпропетровській області, про звернення стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № DNLWAK00000693 від 06 вересня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 264 894 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05 вересня 2014 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір застави.

Згідно договору застави в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідач надав в заставу рухоме майно автомобіль: КІА, модель: Sorento, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий-універсал-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , що належить йому на праві власності.

Крім того, позивачем 20 жовтня 2010 року з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір поруки № 167. В

Відповідач порушив умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користуванням кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в зв`язку з чим за сумою кредиту, станом на 06 липня 2013 року, виникла заборгованість у сумі 549 036 грн. 27 коп.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNLWAK00000693 від 06.09.2007 витребувати предмет застави та передати його у заклад (володіння) позивачу, шляхом опису предмету застави (транспортного засобу), комплекту ключів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, та звернути стягнення на вказаний предмет застави шляхом продажу вказаного майна з наданням позивачу відповідних повноважень; стягнути солідарно з відповідачів суму 10 000 грн. 00 коп., стягнути судові витрати у справі.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.09.2007 між позивачем та відповідачем укладено договір № DNLWAK00000693 про надання кредиту.

Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти на строк з 06.09.2007 по 05.09.2014 включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 264 894.00 грн. на наступні цілі: 164 000.00грн. на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34.0 грн. для сплати за реєстрацію Предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2: на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № DNLWАK00000693 від 06.09.2007 договором особистого страхування № DNLWLK00000693 від 06.09.2007 року на строк до 05.09.2008 року у сумі 1640.00 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1640.00грн., та у розмірі 97580.00грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3. 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1.17% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0.14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно гі.6.2. даного Договору. Періодом сплати вважати період з "6" по "10" число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця починаючи з наступного місяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 3391,47 грн. для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № DNLWAK00000693 від 06.09.2007 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір застави рухомого майна автомобіль: КІА, модель: Sorento, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий-універсал-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , що належить йому на праві власності.

У відповідності до особливих умов заставного договору, сторони узгодили, що у випадку порушення заставодавцем/позичальником будь-якого із зобов`язань за кредитним договором заставодавець зобов`язаний доставити предмет застави за адресою вказаною у даному договорі у строк 7 днів з моменту пред`явлення заставодержателем письмової вимоги з вказівкою суми заборгованості, строку сплати якої настав (у т.ч. по кредиту, відсоткам, ін. платежам) а також неустойки.

Крім того, позивачем 20.10.2010 з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір поруки № 167, згідно якого розмір відповідальності Поручителя перед Кредитором обмежується сумою у розмірі 10 000 грн. 00 коп., відповідно до яких останні є солідарними відповідачами.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2019, у цивільній справі № 175/946/15-ц, яке набрало законної сили 20.05.2019, у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNLWAK00000693 від 06.09.2007, укладеного між сторонами, про надання кредиту відмовлено повністю.

Мотивами для відмови банку у задоволенні заявлених вимог слугувало те, що Банк скористався правом на дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором DNLWAK00000693 від 06.09.2007 та звернувся з вимогою до відповідача про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором від 02.06.2009 за вих. № , таким чином судом зроблено висновок, що позов про стягнення заборгованості було пред`явлено з пропуском строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з даним позов з порушенням строку позовної давності та за відсутності належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Застава є способом забезпечення зобов`язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Отже, звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Установлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду у 2013 році з указаним позовом, просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на заставне майно шляхом продажу предмета застави банком будь-якій третій особі в рахунок погашення боргових зобов`язань боржника перед банком.

У пункті 24 договору застави від 06.09.2007 року передбачено, що звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким із передбачених способів, в тому числі, шляхом продажу заставодержателем предмету застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем або на публічних торгах, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця.

Тобто, обраний кредитором спосіб звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу банком будь-якій третій особі в рахунок погашення боргових зобов`язань боржника перед банком, сторони договору застави визначили як позасудовий, що відповідає положенням статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у зв`язку з чим такі вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають.

Вказана позиція узгоджується із позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) та у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 160/364/16-ц.

З огляду на вказані висновки, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав як заставодержателя.

Верховний Суд України у постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16 вказав, що обрання певного способу правового захисту, зокрема досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Оскільки обраний ПАТ КБ «ПриватБанк» спосіб захисту порушеного права як заставодержателя є неналежним, тому суди в цій частині позовних вимог не зобов`язані розглядати спір по суті, в тому числі з`ясовувати чи наявна заборгованість по спірному кредитному договору.

За встановлених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до висновку про відмову у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет застави у зв`язку із обранням ПАТ КБ «ПриватБанк» неналежного способу захисту порушеного права як заставодержателя.

Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за договором поруки, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто порука є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.

Встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2019 року, у цивільній справі № 175/946/15-ц, яке набрало законної сили 20.05.2019 року, у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNLWAK00000693 від 06.09.2007 року відмовлено повністю.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості у розмірі 10 000 грн за договором поруки слід відмовити, оскільки вони є похідними від основного зобов`язання.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Розподіл судових витрат врегульовано статтею 141 ЦПК України, відповідно до положень частини 1 даної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно пункту 2 частини 2 даної статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , третя особа:Управління державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області, про звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: