Справа № 301/2795/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 січня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 301/2795/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 31 травня 2021 року, повний текст якого складено 4 червня 2021 року, головуюча суддя Гичка О.Б., -

встановив:

ТОВ «Закарпатгаз Збут» 07.12.2020 звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи таким.

Згідно із нормами Закону України «Про ринок природного газу», Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу, для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого Постановою КМ України від 22.03.2017 № 187, Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496, умов типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500, нормами ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України щодо публічного договору та договору приєднання, відповідачка, яка виконала умови договору приєднання фактом споживання природного газу, є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1

Відповідачка не виконує умови договору щодо оплати споживання природного газу та спричинила виникнення боргу, який на 04.12.2020 становить 8852,72 грн. За період з 01.09.2019 по 04.12.2020 інфляційні нарахування на борг становлять 353,89 грн, а нарахування 3% річних - 332,36 грн, тому загальна сума заборгованості, визначена з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, становить 9538,97 грн.

Посилаючись на ці обставини, на положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на норми ЦК України щодо виконання зобов`язань та відшкодування збитків, позивач просив стягнути на його користь із відповідачки 8852,72 грн основного боргу за спожитий газ, 353,89 грн інфляційних нарахувань і 332,36 грн 3% річних, судові витрати просив покласти на відповідачку.

Рішенням Іршавського районного суду від 31.05.2021 позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з того, що саме відповідачка ОСОБА_1 , яка є власником житлового будинку та споживачем природного газу за відповідною адресою, зобов`язана погасити належно розраховану заборгованість, що виникла, тоді як ОСОБА_2 як спадкоємець ОСОБА_3 не отримувала свідоцтво про право на спадщину після його смерті, обсяг її спадкового майна не визначений, а ОСОБА_1 пред`являла претензію до спадкоємців ОСОБА_3 .

Відповідачка ОСОБА_1 оскаржила рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи скарги зводяться до таких.

Позивач не довів свого права пред`явити вимоги про стягнення боргу за спожитий природний газ саме до відповідачки як до споживача газу, не надав доказів укладення з нею договору на постачання природного газу.

З 2015 року по січень 2019 року відповідачка взагалі не проживала в будинку АДРЕСА_1 , оскільки перебувала в неприязних стосунках з колишнім чоловіком ОСОБА_3 , із яким у цей час тривали судові процеси про розірвання шлюбу та про поділ спільного майна подружжя. Тільки після державної реєстрації на підставі рішення суду права власності відповідачки на 1/2 частину вказаного домоволодіння вона стала проживати за цією адресою, але не в будинку, а в літній кухні, де не було ані газопостачання, ані інших комунальних послуг і зручностей.

Борг виник ще за життя колишнього чоловіка відповідачки ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, станом на 30.04.2019 борг був зафіксований у розмірі 9525,01 грн, на день його смерті борг не був погашений. Позивач не зазначив і не надав доказів про те, за який період виникла заборгованість за спожитий газ.

Встановивши, що борг виник за період життя ОСОБА_3 , суд не врахував, що відповідачка не є спадкоємцем після смерті останнього, а його спадкоємцем є донька ОСОБА_2 , яка і повинна була відповідати за борги свого батька.

Посилання суду лише на те, що відповідачка на підставі судових рішень є власником нерухомого майна, а відтак і споживачем природного газу не ґрунтується на законі. По-перше, власник нерухомого майна і споживач природного газу не є тотожними поняттями. По-друге, відповідачка стала власником лише половини домоволодіння, при цьому, не проживала в будинку, не користувалася природним газом, не укладала договір на газопостачання, а борг за спожитий газ виник ще до того, як відповідачка стала власником половини домоволодіння.

Таким чином, позов був пред`явлений до неналежного відповідача.

Сторона просить рішення суду скасувати, в позові відмовити.

У відзиві на апеляцію позивач ТОВ «Закарпатгаз Збут» вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що в письмовій формі укладення договору на постачання природного газу не передбачене, а власне фактом споживання природного газу за відповідною адресою відповідачка підтвердила факт виникнення договірних відносин між сторонами та виникнення обов`язку з оплати вартості спожитого природного газу.

Крім того, за офіційними реєстраційними даними відповідачка ОСОБА_1 є одноосібним власником будинку АДРЕСА_1 та має відповідати за всіма зобов`язаннями, пов`язаними з правом власності на будинок.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачки ОСОБА_1 , яка апеляцію не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до такого.

Відповідно до ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 43, 49 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору.

Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом (ст. 42 ч. 1, ст.ст. 48, 51 ЦПК України).

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови пред`явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень ані щодо власне самих вимог, ані щодо підстав, якими вони обґрунтовуються, ані щодо відповідача, до якого вони пред`явлені.

Особа розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист вільно, на власний розсуд; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення вимог до конкретного відповідача (відповідачів) та обов`язок такого конкретного відповідача (відповідачів) відповідати за пред`явленим до нього (них) позовом; обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13 ЦПК України).

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, який розглядає справу в межах пред`явлених позивачем вимог, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи суд не вправі за відсутності для того належних підстав змінювати склад позивачів, відповідачів у справі, зміни у складі учасників процесу допустимі лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві (ст. 23 ч. 1, ст. 24 ч. 1, ст. 55 ч. 1, ст. 56 ч.ч. 2, 3, 6, ст.ст. 351, 352, ст. 365 ч. 1 п. 1, ст. 368 ч. 1 ЦПК України).

Таким чином, по захист своїх порушених прав може до суду звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі належного позивача (позивачів) відповідає обов`язок належного відповідача (відповідачів) усунути порушення права.

З матеріалів справи вбачаються такі факти і обставини.

Рішеннями Іршавського районного суду:

від 26.05.2015 у справі № 301/967/15-ц шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , укладений 28.01.1982, розірвано (а.с. 33);

від 17.11.2017 у справі № 301/100/16-ц, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 27.11.2018, спільне нерухоме майно колишнього подружжя ОСОБА_1 було поділене в натурі:

визнано право власності за співвласником ОСОБА_1 1/2 частку у будинковолодінні АДРЕСА_1 згідно висновку № 6 судової інженерно-технічної експертизи від 06.04.2017 по варіанту № 3 на приміщення згідно з технічним паспортом: 1-6 кухня, площею 19,8 кв. м, вартістю 81255,00 грн; 1-7 коридор, площею 7,3 кв. м, вартістю 29958,00 грн; 1-8 кухня, площею 15,5 кв. м, вартістю 63609,00 грн; 1-9 кладова, площею 5,2 кв. м, вартістю 21340,00 грн; разом: площа 47,8 кв. м, вартість 196162,00 грн;

з надвірних будівель і споруд: дроварня «Б» вартістю 10770,00 грн, коровник «В» вартістю 57779,00 грн, літня кухня «Г» вартістю 77180,00 грн, вбиральня «Д» вартістю 8507,00 грн, 1/2 огорожа «№ 1-5» вартістю 15059,50 грн, 1/2 тротуар «І» вартістю 1571,00 грн, разом: 170866,50 грн, а всього вартістю 367028,50 грн, що менше від ідеальної частки на 33625,50 грн;

визнано право власності за співвласником ОСОБА_3 на 1/2 частку у будинковолодінні АДРЕСА_1 згідно висновку № 6 судової інженерно-технічної експертизи від 06.04.2017 по варіанту № 3 на приміщення згідно з технічним паспортом: 1-1 коридор, площею 8,3 кв. м, вартістю 34061,00 грн, 1-2 кімната площею 19,6 кв. м, вартістю 80435,00 грн, 1-3 кімната площею 18,9 кв. м, вартістю 77562,00 грн, 1-4 ванна площею 4,6 кв. м, вартістю 18877,00 грн, 1-5 кімната площею 12,0 кв. м, вартістю 49246,00 грн, І підвал площею 5,0 кв. м, вартістю 20519,00 грн, ІІ підвал площею 16,0 кв. м, вартістю 65661,00 грн; разом: площа 84,4 кв. м, вартістю 346361,00 грн;

з надвірних будівель і споруд: гараж «Е» вартістю 71288,00 грн, 1/2 огорожа «№ 1-5» вартістю 15059, 50 грн, 1/2 тротуар «І» вартістю 1571,00 грн; разом: 87918,50 грн, а всього вартістю 434279,50 грн, що більше від ідеальної частки на 33625,50 грн;

зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 для утворення окремих квартир провести слідуючі роботи: -ліквідувати дверний проріз між приміщеннями 1-1 та 1-6, 1-5 та 1-6; -реконструювати частину приміщення 1-7 під суміщений санвузол; -реконструювати приміщення 1-5 під кухню; -влаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-1 та 1-5; -реконструювати приміщення 1-6 під кімнату;

стягнуто з ОСОБА_3 як співвласника більшої частки в якості компенсації на користь ОСОБА_1 різницю в частках в розмірі 33625,50 грн (а.с. 34-43);

від 17.01.2018 у справі № 301/2429/16-ц спільне рухоме майно колишнього подружжя ОСОБА_1 було поділене в натурі:

визнано право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину рухомого майно, що знаходиться у дворогосподарстві АДРЕСА_1 , а саме: № 4 - телевізор «Панасонік» - 400,00 грн; № 5 - мікрохвильова піч «Самсунг» - 700,00 грн; № 7 - морозильна камера «Зануссі» - 5000,00 грн; № 8 - конвектор «Фек» - 1700,00 грн; № 9 - газова плита «Індезіт» - 2000,00 грн; № - 10 - витяжка металева марки «Люкс» - 400,00 грн; № 11 - кухонний гарнітур коричневого кольору - 4000,00 грн; № 13 - гладильна дошка - 100,00 грн; № 14 - шафа-купе коричневого кольору - 1000,00 грн; № 15 - стінка коричневого кольору - 500,00 грн; № 16 вішалка коричневого кольору - 400,00 грн; № 17 - спальня коричневого кольору - 4000,00 грн; № 20 килими 5 шт. - 1000,00 грн; № 21 - душова кабіна - 4000,00 грн; № 22 - умивальник - 600,00 грн; № 23 унітаз білого кольору - 700,00 грн; № 24 - ванний гарнітур (тумбочка) - 1500,00 грн; № 25 - пральна машина «Вірпул» - 3000,00 грн, № 33 - газовий котел «Беретта» - 5000,00 грн; № 43 - диван та два крісла зеленого кольору (шкіряні) - 15000,00 грн; № 53 - дерев`яний стіл та стільці - 8000,00 грн; № 46 - телевізор «Філіпс» чорного кольору - 5000,00 грн; № 51 - люстри 3 шт. загальною вартістю - 1800,00 грн; № 53 - журнальний столик дерев`яний - 1000,00 грн, на загальну суму 69800,00 грн;

стягнуто з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 200,00 грн компенсації (а.с. 131-132).

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень у мережі Internet постановою Закарпатського апеляційного суду від 05.03.2019 рішення Іршавського районного суду від 17.01.2018 у справі № 301/2429/16-ц залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/80362474).

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.03.2020 № 203539872 на підставі рішення Іршавського районного суду від 17.11.2017 у справі № 301/100/16-ц за ОСОБА_1 16.05.2019 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з такими параметрами: загальна площа 47,8 кв. м, житлова площа 19,8 кв. м, опис: житловий будинок з: 1-6 кухня; 1-7 коридор; 1-8 кухня; 1-9 кладовка; «Б» дроварня, «В» коровник, «Г» літня кухня, «Д» вбиральня, № 1-5 - 1/2 огорожа, І - 1/2 тротуар (а.с. 11-12).

ОСОБА_1 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 (у зв`язку зі змінами в адміністративно-територіальному устрої області - зараз Хустського) району (а.с. 23).

Довідкою № 836, виданою 08.07.2020 Виконкомом Кушницької сільської ради для пред`явлення до ТОВ «Закарпатгаз Збут», стверджується, що ОСОБА_1 у період із січня 2015 року по січень 2019 року проживала у свого сина по АДРЕСА_1 , у січні 2019 року повернулася до свого будинку, а саме, до літньої кухні за адресою: АДРЕСА_1 , де були відсутні газ і світло (а.с. 44).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 123). У справі містяться копії матеріалів спадкової справи № 37/2020, заведеної приватним нотаріусом Іршавського (зараз - Хустського) районного нотаріального округу Гецко А.І. (а.с. 123-135). З цих матеріалів випливає, що спадкодавець ОСОБА_3 заповітом, посвідченим 28.11.2012 приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Ожеледою П.М. за реєстровим № 3141, усе своє майно заповів доньці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка 20.05.2020 подала приватному нотаріусу Гецко А.І. заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_3 (а.с. 123, 126).

У спадковій справі № 37/2020 наявна також претензія, пред`явлена ОСОБА_1 . 21.07.2020 спадкоємцям ОСОБА_3 за боргами спадкодавця на суму 104397,75 грн (а.с. 130).

Листом від 17.02.2021 № 44/01-16 приватний нотаріус Гецко А.І. повідомила суд першої інстанції, що у заведеній нею спадковій справі № 37/2020 свідоцтво про право на спадщину на майно померлого ОСОБА_3 ще не видавалося, склад спадкового майна їй невідомий, оскільки спадкоємці не зверталися до неї з питань видачі свідоцтва, а вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину (а.с. 95). Встановлений ст. 1270 ч. 1 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини) шестимісячний строк для прийняття спадщини сплив задовго до цього повідомлення нотаріуса, даних про наявність у будь-кого, окрім як у спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 , права на спадкування після смерті ОСОБА_3 та/або про реалізацію такого права чи про оспорювання заповіту в справі немає.

У силу положень ст. 608 ч. 1, ст.ст. 1216, 1218, ст. 1219 ч. 1 п. 5, ст. 1222, ст. 1223 ч. 1, ст. 1231 ч. 1, ст. 1233, ст. 1268 ч.ч. 1, 2, 5, ст. 1269 ч. 1, ст. 1270 ч. 1, ст. 1273 ч. 1 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини) ОСОБА_2 прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 включно з обов`язками в зобов`язаннях, які не є нерозривно пов`язаними з особою боржника, усі права і обов`язки, що входять до складу спадщини, належать спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а якщо в складі спадщини є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, спадкоємець зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ст. 1296 ч. 1, ст. 1297 ч. 1 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщини). Водночас ЦК України не встановлює строк виконання спадкоємцем указаного обов`язку, якщо для цього є підстави, а відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, відповідного свідоцтва не спростовує факту прийняття спадщини, належності її такому спадкоємцю.

Відповідно до ст. 1281 ч.ч. 1, 2, ст. 1282 ч. 1 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини), спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб; кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги; спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відтак висновок суду першої інстанції про невизначеність складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 та про те, що за відсутності свідоцтва про право на спадщину доводи відповідачки ОСОБА_1 про наявність спадкоємця ОСОБА_2 не можуть братися до уваги суперечать дійсним обставинам справи та є необґрунтованими. Пред`явлення ОСОБА_1 претензії до спадкоємців після смерті ОСОБА_3 не впливає на факт реалізації ОСОБА_2 свого права на спадкування.

Зі складеного ТОВ «Закарпатгаз Збут» документа під назвою «Фінансовий стан» випливає, що за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалося споживання природного газу, що зафіксоване з листопада 2018 року, обліковий рахунок абонента НОМЕР_1 , ЕІС-код указаний НОМЕР_2, абонентом указана ОСОБА_1 , при цьому:

станом на січень 2019 року борг становив 1579,53 грн, у лютому 2019 року борг склав уже 8010,17 грн, у квітні 2019 був максимальним - 9952,50 грн;

у травні та червні 2019 року були здійснені два платежі на оплату спожитого газу загальною сумою 937,32 грн, після чого платежі за спожитий газ не фіксувалися;

з липня 2019 року по грудень 2020 року показник лічильника спожитого газу не змінювався і залишався на позначці 12347 куб. м, тобто, споживання газу не здійснювалося;

у грудні 2019 року заборгованість із оплати споживання газу була зафіксована на рівні 8848,24 грн, з лютого по грудень 2020 року заборгованість залишалася незмінною - 8852,72 грн (а.с. 10).

Поряд із цим у справі наявні сформовані ТОВ «Закарпатгаз Збут» офіційні фінансові документи, які є первинними документами щодо господарських операцій, а саме, рахунки на оплату спожитого газу за адресою: АДРЕСА_1 за грудень 2019 року - березень 2020 року, в яких зазначено особовий рахунок абонента НОМЕР_1 , ЕІС-код указаний НОМЕР_2, а абонентом указано ОСОБА_3 , який на цей час вже помер (а.с. 53-56).

14.05.2019 ТОВ «Закарпатгаз Збут» направило ОСОБА_3 вимогу про оплату боргу за спожитий природний газ, який на 30.04.2019 становив 9952,51 грн (а.с. 13-15).

Тож указаний вище ЕІС-код був присвоєний абоненту ОСОБА_3 як стороні договору - споживачу природного газу. Дані про те, що договір на споживання природного газу за вказаною вище адресою належним чином укладався та оформлявся з ОСОБА_1 , що газ, облікований відповідно до вищезгаданого «фінансового стану», споживався саме ОСОБА_1 тощо позивачем суду не надавалися.

Актом від 30.06.2020 № 204, складеним працівниками АТ «Закарпатгаз» за адресою: АДРЕСА_1 , зафіксовано факти цілісності пломб на лічильнику газу з показником «12350», а також факт опломбування запірної арматури на газопроводі до будинку (а.с. 16).

Апеляційному суду відповідачка ОСОБА_1 пояснювала, що у 2019-2020 рр. вона жила в літній кухні, а в будинку АДРЕСА_1 фактично проживала тривалий час і сім`я ОСОБА_2 саме в будинку споживався природний газ для обігріву будинку, підігріву води, приготування їжі, потім ОСОБА_3 помер, сім`я ОСОБА_2 виїхала, а будинок стоїть опечатаний. Відповідачка і надалі проживає в літній кухні та не споживає природний газ у будинку.

ТОВ «Закарпатгаз Збут» поставило саме ОСОБА_1 у вину виникнення боргу, який на 04.12.2020 становить 8852,72 грн, та пред`явило саме їй вимогу про стягнення цього боргу з урахуванням інфляційних нарахувань і 3% річних за період з 01.09.2019 по 04.12.2020, загалом - 9538,97 грн (а.с. 3-6).

Утім, із наявних матеріалів справи вбачається, серед іншого, що:

за ОСОБА_1 наразі зареєстровано право власності на частину будинку АДРЕСА_1 з параметрами, що відповідають присудженому їй у порядку поділу спільного майна подружжя, а не на будинок у цілому;

борг із оплати спожитого природного газу виник до повернення ОСОБА_1 в будинковолодіння і практично в тій же сумі, що пред`явлена до стягнення, був зафіксований, а його часткова оплата здійснювалася за життя ОСОБА_3 ;

єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 є його донька ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину включно з усіма з обов`язками спадкодавця в зобов`язаннях, які не є нерозривно пов`язаними з його особою.

Таким чином, у справі, що розглядається, відповідно до реальних її обставин має місце спір про право цивільне між ТОВ «Закарпатгаз Збут» і особою (особами), відповідальною (відповідальними) за погашення боргу із оплати природного газу, спожитого за договором, що був укладений з ОСОБА_3 та виник за його життя.

Відповідно до ст.ст. 11-14, 202, 204, 509, 525, 526, 611, 612, 614, 622-625, 629, 714 ЦК України, ст. 12 ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 12 ч. 1 Закону України «Про ринок природного газу», інших норм законодавства, цивільні права та обов`язки, що виникають із договорів, повинні належно виконуватися; зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, сплати заборгованого.

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання, відсутність підстав для задоволення позову доводить особа, до якої пред`явлена відповідна вимога (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Попри такі умови і фактичну наявність спору в усякому разі й із спадкоємцем ОСОБА_3 , який прийняв після його смерті спадщину за заповітом, а саме, з ОСОБА_2 , яка з огляду на підстави та предмет позову є належним відповідачем, позов до неї не був пред`явлений. ОСОБА_2 не брала участі в справі в якості відповідача (співвідповідача), тоді як спір безпосередньо стосується її цивільних прав і обов`язків, майнових прав та інтересів як спадкоємця, який реалізував право на прийняття спадщини, частини будинку, що в ньому здійснювалося та обліковувалося постачальником споживання природного газу.

З огляду на викладене, вимога про стягнення боргу за договором не була пред`явлена до ОСОБА_2 як до належного відповідача, тож не була пред`явлена до всіх відповідачів, яким належало брати участь у справі в такому процесуальному статусі. Суд першої інстанції вирішив вимоги позову про стягнення боргу за договором за відсутності в справі всіх належних відповідачів.

Попри вищенаведене, позивач ТОВ «Закарпатгаз Збут» на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами і за наявності спору як із ОСОБА_1 , яку відповідно до своєї правової позиції вважав належним відповідачем, та за фактичної наявності спору й із ОСОБА_2 , яка є належним відповідачем за пред`явленими вимогами, пред`явив і підтримував позов лише до ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції суті спірних правовідносин у контексті суб`єктного складу сторін у справі не врахував. Тим часом, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і саме відповідачу належить право визнати позов, укласти мирову угоду тощо (ст. 12 ч. 3, ст.ст. 43, 49, 81, 206, 207 ЦПК України). Докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються, за сукупністю яких вирішується питання про права і обов`язки сторін, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі.

У даному випадку факти щодо дій сторін, прав і обов`язків у зв`язку зі споживанням природного газу у визначений позивачем період за адресою: АДРЕСА_1 , зі стягненням заборгованості за спожитий природний газ мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належний відповідач (відповідачі), а саме, особа (особи), яка (які) мають, набули з відповідних правових підстав обов`язок із оплати пред`явленого до стягнення боргу.

Тож позов не був пред`явлений, а справу не було вирішено щодо всіх належних відповідачів. Суд не мав процесуальних підстав за відсутності всіх належних відповідачів для вирішення спору як щодо їхніх прав, так і щодо прав позивача по суті. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість реального вирішення спору через відсутність у справі всіх належних відповідачів, без яких про законність розв`язання спору не йдеться.

Питання наявності у позивача права на позов до конкретного відповідача (відповідачів), обґрунтованості його по суті, доведеності, наявності підстав для захисту права, на існування якого посилається позивач, для стягнення боргу з певної особи чи осіб, інші обставини наразі значення не мають. Належне з`ясування істотних питань, зокрема, щодо врегулювання договірних стосунків із певною особою чи певними особами, щодо фактичного споживання, обліку природного газу та виникнення заборгованості у відповідний період, відповідальності за неї конкретної особи чи осіб, щодо реальних дій, а також підстав для цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 і/або ОСОБА_2 у контексті споживання природного газу за вищевказаною адресою можливе лише за участі в справі всіх осіб, прав і обов`язків яких вона стосується.

За умовами справи на стадії апеляційного провадження викладені обставини не можуть бути змінені, а порушення норм закону не можуть бути усунені чи виправлені. Вирішення справи щодо неналежного відповідача та за відсутності в справі на стадії розгляду судом першої інстанції необхідного для вирішення спору відповідача є за приписами ст. 376 ч. 3 п. 4 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення. Наведені обставини щодо неналежного суб`єктного складу учасників справи є доводами апеляції відповідачки на рішення суду першої інстанції, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, рішення суду скасувати, у позові відмовити з процесуальних підстав - внаслідок пред`явлення його не до всіх належних відповідачів, через що судом було прийнято рішення про права, свободи, та інтереси особи, яка не була залучена до участі у справі.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Іршавського районного суду від 31 травня 2021 року скасувати, у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 20 січня 2022 року.

Судді