КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/6364/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/818/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Бабко В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 січня 2020 року, індексний номер 35349061, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «Альфа-Банк»; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ПАТ «Альфа-Банк» право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що здійснена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А.

В обґрунтування позову зазначала, що 23 жовтня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2706/1006/71-455, відповідно до якого Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 76000 доларів США, на строк по 23 жовтня 2026 року включно. Окрім того, з відповідачем було укладено договір іпотеки від 23 жовтня 2006 року. Зазначала, що 28 травня 2020 року отримала від представника ПАТ «Альфа Банк» інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка С.А. із заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за ПАТ «Альфа Банк». Вважає, що перехід права власності на належну їй квартиру відбувся за відсутності правових підстав, рішення про державну реєстрацію прав та записи, які внесені на підставі таких рішень підлягають скасуванню, оскільки договір іпотеки не є підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно, а окремий договір сторонами не укладався. Крім того, банком не виконані положення ст. 24 Закону України «Про іпотеку» та ст.ст. 321, 526, 629 ЦК України, зокрема відсутнє письмове повідомлення кредитора про звернення стягнення, реєстрація права власності за Банком відбулась в порушення положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (т. 1 а.с. 2-5).

У відзиві на позовну заяву представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Усікова Л.О. зазначала, що ПАТ «Дельта Банк» відступив на користь ПАТ «Альфа-Банк» своє право вимоги за кредитним договором, договорами іпотеки та всі права за договорами поруки відповідно до умов договору купівлі-продажу прав вимоги. Банк свої зобов`язання перед позичальником виконав в повній мірі, тоді як позичальник допустила неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором і станом на 20 серпня 2019 року за нею обліковується заборгованість у розмірі 48131,39 доларів США. З метою погашення цієї заборгованості за кредитним договором АТ «Альфа-Банк» 23 серпня 2019 року направляло ОСОБА_1 письмове повідомлення про усунення порушень за кредитним договором, в якому також було зазначено, що у випадку невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку АТ «Альфа-Банк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, передбаченим ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи, що ОСОБА_1 в тридцятиденний строк не усунула порушення за кредитним договором, АТ «Альфа-Банк» в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», звернувся до приватного нотаріуса, який був наділений правом здійснювати реєстрацію речових прав на майно без вчинення нотаріальної дії, із заявою та пакетом документів щодо реєстрації права власності на спірну квартиру. У зв`язку з викладеним просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (т. 1 а.с. 107-116).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року вказаний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка С.А. щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за АТ «Альфа-Банк». Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка С.А., індексний номер: 50987428 від 05.02.2020, запис № 35439061 згідно з яким до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк». Стягнуто з АТ «Альфа Банк» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка С.А. на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн, а саме з кожного в розмірі по 420,40 грн. (т. 1 а.с. 171-180).

Не погодившись із рішенням районного суду, 27 жовтня 2021 року представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Усікова Л.О. звернулася до суду запеляційною скаргою, у якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову (т. 1 а.с. 184-210).

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» та з огляду на п. 12.3.1. іпотечного договору АТ «Альфа-Банк» у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору набуло право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Застереження в договорі по своєму правовому змісту прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотеко держателя. А тому цей іпотечний договір був належною підставою для приватного нотаріуса здійснювати реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначала, що банк направляв позивачу письмове повідомлення про усунення порушень кредитного договору, яке було отримано рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Звертала увагу на те, що висновок про вартість майна відсутній в переліку документів, які надаються державному реєстратору згідно Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою КМУ № 1127 від 25 грудня 2015 року, а тому доводи позивача в цій частині є безпідставними.

У судовому засіданні представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Усікова Л.О. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені телефонограмами та на зазначені ними адреси електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Приватний нотаріус Київського МНО Михайленко С.А. був сповіщений на зазначену ним адресу врученням повідомлення особисто. ОСОБА_1 була сповіщена повідомленням її представника - ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 4-13).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. При цьому, суд апеляційної інстанції продовжував перерву у судовому розгляді 09 грудня 2021 року з метою забезпечення реалізації прав сторін на участь в апеляційному перегляді цієї справи (т. 2 а.с. 2, 11).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2706/1006/71-455, відповідно до якого Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 76000 доларів США, на строк з 23.10.2006 по 23.10.2026 включно та на умовах передбачених у цьому договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 1.2. кредитного договору № 2706/1006/71-455 визначено, що кредит надається Банком або у безготівкові формі на підставі заяви позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та внесення коштів у національній валюті України на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в оплату за договором купівлі-продажу, зазначеним у п. 1.4.

Пунктом 1.4. кредитного договору № 2706/1006/71-455 визначено, що кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з метою придбання квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 128-137).

23 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстровано в реєстрі за № з-1745. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Морозовою С.В. (т. 1 а.с. 124-125).

Відповідно до пункту 2 Договору на забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 2706/1006/71-455 від 23.10.2006, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання всіх своїх зобов`язань нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 12.3 іпотечного Договору передбачено, що згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в пп. 12.3.1. та 12.3.2 цього пункту договору.

Згідно із п. 12.3.1 іпотечного Договору обумовлені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, визначено «шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

16 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який виступав правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 2706/1006/71-455 від 23.10.2006, відповідно до якого внесли зміни та доповнення до тексту кредитного договору № 2706/1006/71-455 від 23.10.2006 (т. 1 а.с. 138-143).

16 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який виступав правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 2706/1006/71-455 від 23.10.2006, відповідно до якого внесли зміни та доповнення до тексту кредитного договору № 2706/1006/71-455 від 23.10.2006 (т. 1 а.с. 144-153).

16 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який виступав правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень № 3 до кредитного договору № 2706/1006/71-455 від 23.10.2006, відповідно до якого внесли зміни та доповнення до тексту кредитного договору № 2706/1006/71-455 від 23.10.2006 (т. 1 а.с. 154-155).

16 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який виступав правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 1, відповідно до якого внесли зміни та доповнення до тексту іпотечного договору від 23.10.2006. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Міненком К.В. (т. 1 а.с. 126-127).

Так серед інших змін, пункт 12.3 іпотечного Договору був викладений в наступній редакції: « Згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, викладеним в пп. 12.3.1. та 12.3.2 цього пункту Договору:

12.3.1. Сторони домовились, що передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки здійснюється згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі наступного застереження: задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється шляхом набуття права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Сторони цього Договору дійшли згоди, що правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки є зазначене в Договорі застереження, яке за своїми правовими наслідками передбачає передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Предмет іпотеки передається у власність Іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена на підставі висновку суб`єкта оціночної діяльності. При цьому, Сторони домовились, що суб`єкт оціночної діяльності визначається Іпотекодержателем.

У випадку перевищення вартості Предмету іпотеки, що вказана у висновку суб`єкта оціночної діяльності над розміром заборгованості іпотекодавця за основним зобов`язанням, Іпотекодержатель перераховує згідно законодавства України різницю на поточний рахунок Іпотекодавця.

Сторони з розумінням змісту статті 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право Іпотекодержателя зареєструвати право власності на Предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п. 12.3 цього Договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій Іпотекодавця.»

Пунктом 12.3.2 іпотечного Договору, Сторони визначили можливість і порядок продажу предмета іпотеки згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, пункт 12 Іпотечного договору був доповнений підпунктами 12.4 та 12.5 в наступній редакції: «12.4. Згідно з окремим договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним між Сторонами, який передбачає наступні способи звернення стягнення на предмет іпотеки: - Передачу Іпотекодержателю право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; - Укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки від імені іпотеко держателя у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

12.5. У разі застосування Іпотекодержателем п. 12.3 або п. 12.4 цього Договору, Іпотекодавець протягом трьох робочих днів з дати, у яку Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки (визначається відповідно до п. 11 цього Договору), зобов`язаний передати Іпотекодержателю на його вимогу технічну та іншу документацію на предмет іпотеки, необхідну для реєстрації за Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки або укладення Іпотекодержателем договору купівлі-продажу предмета іпотеки.» (т. 1 а.с. 126-127).

Також, судом установлено і сторони цього не заперечували, що ПАТ «Сведбанк», як правонаступник прав та обов`язків АКБ «ТАС-Комерцбанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» своє право вимоги за кредитними договорами, іпотечними договорами та договорами поруки відповідно до умов Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, а ПАТ «Дельта Банк» в свою чергу відступив на користь АТ «Альфа-Банк» своє право вимоги за кредитним договором, договорами іпотеки та всі права за договорами поруки відповідно до умов Договору купівлі-продажу прав вимоги.

Державним реєстратором - Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком Сергієм Анатолійовичем на підставі договору іпотеки від 23.10.2006, зареєстроване право власності на квартиру, що належала позивачці, за Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 9-10).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-ІV (далі - Закон № 898-ІV), іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції чинній на час вчинення оспорюваної реєстраційної дії, далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Відповідач АТ «Альфа-Банк» посилався на направлення 29 жовтня 2019 року позичальнику та іпотекодавцю ОСОБА_1 листа-повідомлення від 23 серпня 2019 року із вимогою про повернення заборгованості по кредиту на загальну суму 48 131,39 доларів США. Також повідомлено, що у разі невиконання вимог, стягнення буде звернено на предмет іпотеки (квартиру) в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (т. 1 а.с. 121, 156-160).

Додані Іпотекодержателем, до вищевказаного листа-повідомлення від 23 серпня 2019 року, копії квитанцій та описи вкладення поштових відправлень, свідчать, що листа-повідомлення від 23 серпня 2019 року із вимогою про повернення заборгованості по кредиту на загальну суму 48 131,39 доларів США та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки було направлено позивачці ОСОБА_1 саме 29 жовтня 2019 року і вказане повідомлення повернулось без вручення із відміткою працівників пошти «за місцем обслуговування, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Вказане свідчить про відсутність факту вручення позивачці ОСОБА_1 листа-повідомлення Банку від 23 серпня 2019 року (т. 1 а.с. 121, 156-157).

При цьому, інші повідомлення про вручення позивачці ОСОБА_1 09 вересня 2019 року листів Банку не дають підстав для об`єктивного висновку суду, що надсилався саме лист-повідомлення від 23 серпня 2019 року, відсутні і докази отримання таких повідомлень адресатом та (або) за останнім відомим Іпотекодержателю місцем проживання Іпотекодавця (т. 1 а.с. 121, 157-160).

Документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя до суду іпотекодержателем не надано і судом не встановлено.

З огляду на вищевказане, суд апеляційної інстанції відхилив доводи апелянта про належне сповіщення Іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки з посиланням на постанову Великої Палати Верховного суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII (який був чинним на час вчинення спірної реєстраційної дії), підпунктом 1 пункту 1 якого (в редакції чинній на час вчинення спірної реєстраційної дії) передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Апелянт не заперечував того, що кредитні кошти були надані позичальнику саме для здійснення розрахунків по договору купівлі-продажу і з метою придбання квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 59 кв.м. (т. 1 а.с. 128-137)

При цьому, апелянтом не надано доказів наявності у позивачки іншого житла.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив відповідні доводи апелянта.

Отже, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка С.А., як реєстратора, були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Альфа-Банк».

Відповідного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 та від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, підстав для відступу від цих висновків судом апеляційної інстанції не встановлено.

Врахувавши вищевказане, апеляційний суд відхилив доводи апелянта про неврахування районним судом висновків викладених у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2012 року у справі № 21-236а12, від 24 травня 2017 року у справі № 6-1388цс16, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 760/16961/14-ц, від 31 січня 2018 року у справі № 910/6592/16, 24 квітня 2019 року у справі № 638/20000/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц, постановах Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 755/5691/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 711/5575/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 755/21962/15.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» -залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 21 січня 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду:

Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова