Провадження № 2/752/4789/22
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

10.01.2022 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Ольшевська І.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, за яким просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за матір`ю, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі Ѕ частки заробітної плати відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду до досягнення дітьми повноліття.

Дослідивши матеріали позову ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху та надати позивачеві строк для усунення недоліків, виходячи з наступного.

Статті 175, 177 ЦПК України визначать вимоги до позовної заяви.

У відповідності до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціну позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою судовий збір сплачується у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2021 році з 1 січня становить 2 270,00 грн.

Заявлений позов ОСОБА_1 містить, у тому числі, дві вимоги

немайнового характеру (розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей).

Отже, виходячи з наведених вище норм Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік», позивач має сплатити суму судового збору в розмірі 1 816,00 грн.

Частина 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» визначає, що суд перед відкриття (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяву (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд, перевіривши зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України за позовом, що зареєстрований судом 15.12.2021р. за номером 78013, не знайшов підтвердження зарахування суми судового збору за цим позовом.

Таким чином, позивачем не сплачено судовий збір у розмірі, визначеному законом.

Позивачу необхідно сплатити суму судового збору в розмірі 1 816,00 грн.

У відповідності до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документів, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно з ч. 4 та ч. 5 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Судом встановлено, що копії доказів, доданих позивачем до позову, належним чином не засвідчені.

Щодо відсутності доводів та доказів на обґрунтування вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей.

За змістом п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Попереднє вивчення матеріалів позовної заяви свідчить, що позов не відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, оскільки суть змісту позовної заяви зводиться до обґрунтування лише позовної вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Доводів та мотивів на обґрунтування вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей такий позов майже не містить. Позивач не зазначила обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких вона звертається до

суду та обґрунтовує такі вимоги, відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування відповідних вимог.

Отже, позов ОСОБА_1 в порушення зазначених вимог ст. 175 ЦПК України не містить виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимогу про визначення місця проживання дітей разом з нею; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Позивачем в позовній заяві не зазначено, в чому спірність правовідносин, що склалися між сторонами щодо визначення місця проживання їх малолітніх дітей, чим це підтверджується.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що до заяви про визначення місця проживання дитини мають надаватись висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло (відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 200/952/18).

Згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача відповідачем, є обов`язковими для особи, яка пред`являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Суд нагадує, що згідно з п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Однак, як зазначалось, позивачем позовні вимоги в цій частині жодним чином не обґрунтовані. Виходячи з наведеного, позивачеві необхідно визначитися зі своїми позовними вимогами, навести обґрунтування цих позовних вимог та зазначити докази на підтвердження кожної обставини.

Щодо об`єднання / роз`єднання позовних вимог.

Суд звертає увагу позивача на те, що згідно з ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Проте наразі позовна заява ОСОБА_1 не містить виклад обставин та мотивів, з огляду на які нею об`єднано вимоги про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання малолітніх дітей в одному позові.

Суд роз`яснює, що під вимогою розуміється матеріально-правова вимога,

тобто предмет позову, який представляє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Об`єднані можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 911/414/18 (провадження № 12-231гс18).

Отже, однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів), або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

При цьому, об`єднання позовних вимог може мати негативні наслідки. Сумісний розгляд декількох вимог, навіть тісно пов`язаних і однорідних, розширює предмет доказування у справі, збільшує коло учасників процесу, ускладнює розгляд та вирішення справи (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.02.2019 у справі № 910/11811/18).

Водночас суд зазначає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Позивачем не обґрунтовані підстави об`єднання в одному провадженні позовних вимог про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів. Проте розгляд цих вимог в одному провадженні може безпідставно затягнути розгляд справи в частині розірвання шлюбу і стягнення аліментів, оскільки для вирішення питання про місце проживання дитини, зокрема, необхідно подати суду висновок органу опіки та піклування щодо вирішення питання про те, з ким саме доцільно залишити проживати дитину після розірвання шлюбу, чому передує збір ряду документів, обстеження житлових умов обох батьків, засідання опікунської ради тощо.

Однак, якщо позивач вбачає раціональні підстави розгляду таких вимог саме в одному провадженні, то має обґрунтувати суду таку необхідність.

Щодо суб`єктного складу спору за позовною вимогою про визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

Суд звертає увагу, що згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при

розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Цивільного кодексу України органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Позивачем, при поданні позову в даній справі та визначенні суб`єктного складу спору зазначені приписи ст. 19 Сімейного кодексу України не враховано.

Цей недолік може бути вирішено судом за власною ініціативою, проте оскільки позов залишається без руху з вже перелічених причин, у разі, якщо позивачем буде прийнято рішення про роз`єднання позовних вимог, суд вважає за доречне звернути її увагу на необхідність дотримання вказаних вимог Сімейного кодексу України, зокрема, щодо суб`єктного складу спору про встановлення місця проживання малолітніх дітей та необхідність у будь-якому разі залучення до участі в такому спорі Органу опіки та піклування.

У разі, якщо позивач самостійно визначиться із суб`єктним складом, йому необхідно надати суду виправлену редакцію позовної заяви відповідно до кількості учасників процесу.

У відповідності до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене вище, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів залишити без руху.

2. Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Роз`яснити позивачу, що якщо відповідно до ухвали суду він у встановлений строк усуне недоліки позовної заяви, позовна заява вважатиметься поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

5. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.О. Ольшевська