ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2021 року, ухваленого у складі головуючого судді Чуванової А.М., повний текст судового рішення виготовлено 23 квітня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь коштів у сумі 10000 грн.

Позов мотивовано тим, що слідчими Головного управління Національної поліції в Полтавській області при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №000290 від 25 жовтня 2018 року протягом двох років не проведено жодних слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, що, у свою чергу, свідчить про бездіяльність вказаних посадових осіб та безпідставне затягування строків досудового розслідування. Крім того, посилається на довготривалу відмову у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування, що підтверджується наявністю ухвал слідчих суддів за його відповідними скаргами.

Усі ці обставини, на думку ОСОБА_1 , тривалий час порушують його права та спричиняють значну моральну шкоду, яка полягає у його душевних стражданнях, тривозі, нервозності та поганому настрої.

Розмір моральної шкоди у 10000 грн. ОСОБА_1 визначив з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, та не надав належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди діями посадових осіб органу досудового розслідування.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

На підставі розпорядження керівника апарату Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2022 року №31 «Про здійснення повторного автоматизованого розподілу справи» та у зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_2 , 17 січня 2022 року було здійснено заміну головуючого судді по справі з судді Бондаревської С.М. на суддю Панченка О.О.

Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з вимогами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у провадженні слідчого відділу Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження №000290 від 25 жовтня 2018 року за частиною 1 статті 364 Кримінального кодексу України щодо зловживання службовим становищем в.о. директора Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Полтавській області Лахижею М.І. та начальника відділу цього ж центру Армєєвою Л.Л., відомості про яке внесено на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 02 жовтня 2018 року за заявою ОСОБА_1 від 17 серпня 2018 року про вчинення кримінального правопорушення (а.с.5).

27 червня 2019 року слідчим Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області Дудкою Є.П. винесено постанову про закриття кримінального провадження №000290 від 25 жовтня 2018 року в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.6).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 09 червня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області Дудки Є.П. від 27 червня 2019 року про закриття вказаного кримінального провадження скасовано (а.с.4).

06 квітня 2020 року на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 27 березня 2020 року уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, внесено відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 24 лютого 2020 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 367 Кримінального кодексу України щодо можливої службової недбалості з боку слідчого Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №000290 від 25 жовтня 2018 року (а.с.7).

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (стаття 23 ЦК України).

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) викладена правова позиція, відповідно до якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань,або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно пункту 5 зазначеної постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії завдали моральної втрати особі, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків та вимагають додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Параграф 1 глави 5 ЦПК України містить основні положення про докази, зокрема частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відмовляючи ОСОБА_1 у відшкодуванні моральної шкоди, місцевий суд, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки останнім не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що в силу вимог статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 303 Кримінального процесуального кодексу України встановлено право оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

За правилом частини 2 статті 307 Кримінального процесуального кодексу України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 686/24223/17.

Твердження апелянта стосовного того, що задоволення слідчими суддями Октябрського районного суду м. Полтави його скарг щодо скасування постанов слідчих про закриття кримінального провадження №000290 від 25 жовтня 2018 року підтверджує протиправність їх дій та бездіяльність, що, у свою чергу, призвело до завдання йому моральної шкоди, є хибним, тому що сам факт скасування судом постанов про закриття кримінального провадження не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі норм Цивільного кодексу України, оскільки чинним законодавством, а саме нормами Кримінального процесуального кодексу України, прямо передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження неправомірної постанови слідчого у встановленому порядку, який позивачем і було реалізовано.

Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18, а також підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, де, зокрема, у справі «Кескін проти Нідерландів» (заява №2205/16) суд постановив, що виявлення порушення складало достатню справедливу сатисфакцію щодо моральної шкоди, завданої заявнику.

Крім того, безпідставними є посилання ОСОБА_1 на неврахування судом першої інстанції тривалості досудового розслідування, не проведення слідчими жодних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також безпідставне затягування досудового розслідування, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження даних обставин, не вказано, які саме дії, на його думку, мали б вчинятися правоохоронними органами, проте не були вчинені, а також належно не обґрунтовано з чого саме вбачається навмисне затягування досудового розслідування.

Таким чином, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтованого виходив із того, що він не довів достатніми та допустимими доказами факт заподіяння йому моральної шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між прийняттям постанов про закриття кримінального провадження та заподіянням такої шкоди.

У свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких він дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2021 року колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2021 року без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги позивача, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 січня 2022 року.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді П.С. Абрамов

Л.І. Пилипчук