ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 року

м. Чернівці

справа № 725/1026/20

провадження №22-ц/822/22/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.

учасники справи:

позивач Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго»

відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за апеляційною скаргою Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15 листопада 2021 року, головуючий у першій інстанції Федіна А.В.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» у лютому 2020 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Зазначало, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надаються Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» послуги централізованого опалення до квартири АДРЕСА_1 .

Між міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виникли фактичні договірні відносини, відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не виконуються обов`язки з оплати послуг з централізованого опалення з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2019 року в сумі 45454 грн. 07 коп.

Першотравневим районним судом м.Чернівці 24 лютого 2012 року видано судовий наказ щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 4130 грн. 05 коп.

Також Першотравневим районним судом м.Чернівці 29 серпня 2014 року видано судовий наказ щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 6304 грн. 53 коп.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2019 року судовий наказ Першотравневим районним судом м.Чернівці від 29 серпня 2014 року скасовано.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2019 року судовий наказ Першотравневим районним судом м.Чернівці від 24 лютого 2012 року скасовано.

Просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в сумі 45454,07 грн., інфляційні в сумі 2635,40 грн., три відсотки річних в сумі 1039,51 грн. солідарно.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12 серпня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в сумі 45454,07 грн., інфляційні в сумі 2635,40 грн., три відсотки річних в сумі 1039,51 грн. солідарно.

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12 серпня 2020 року за позовом Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних скасовано.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення в сумі 18772 грн. 61коп. інфляційні в сумі 2628 грн. 01 коп., три відсотки річних в сумі 1037,81 грн. солідарно.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15 листопада 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в сумі 45454,07 грн., інфляційні в сумі 2635,40 грн., три відсотки річних в сумі 1039,51 грн. солідарно.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що поданням Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» заяви про видачу судового наказу у лютому 2012 року та заяви Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» про видачу судового наказу у серпні 2014 року перервано позовну давність.

З моменту постановлення ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2019 року про скасування судового наказу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 серпня 2014 року та ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2019 року про скасування судового наказу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 лютого 2012 року почався перебіг позовної давності.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року по справі 712/8916/17.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» про стягнення оплати послуг з централізованого опалення, інфляційних втрат та трьох відсотків річних частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення в сумі 18772 грн. 61коп. інфляційні в сумі 2628 грн. 01 коп., три відсотки річних в сумі 1037,81 грн. солідарно.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про наявність між Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 фактичних договірних відносин, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є споживачами послуг, які надаються Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» з централізованого опалення до квартири АДРЕСА_1 , невиконання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зобов`язання з оплати Міському комунальному підприємству «Чернівцітеплокомуненерго» наданих послуг з постачання теплової енергії з 1 березня 2010 року по 31 грудня 2019 року.

Водночас першої інстанції вважав застосувати за заявою ОСОБА_1 наслідки спливу позовної давності.

При цьому суд першої інстанції послався на те, що позовна давність повинна обчислюватися з березня 2017 року, подання заяви про видачу судового наказу не перериває перебігу позовної давності.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає в частині.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2019 відповідно довідки Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №11 м.Чернівці від 21 грудня 2017 року (а.с. 8).

ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 .

Першотравневим районним судом м.Чернівці 24 лютого 2012 року видано судовий наказ щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 4130 грн. 05 коп.

Також Першотравневим районним судом м.Чернівці 29 серпня 2014 року видано судовий наказ щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 6304 грн. 53 коп.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2019 року судовий наказ Першотравневим районним судом м.Чернівці від 29 серпня 2014 року скасовано.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2019 року судовий наказ Першотравневим районним судом м.Чернівці від 24 лютого 2012 року скасовано.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

За змістом частини 2, 3 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Водночас відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц.

На підстави ч.1 ст.162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно зі ч.1 ст. 179 ЖК Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Не укладення Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 договору про надання послуг не звільняє останніх від обов`язку оплатити надані Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» житлово-комунальні послуги.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (пункт 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальним Законом України «Про теплопостачання».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» - сфера теплопостачання - це сфера діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам; - постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. 2 Відповідно до абзацу сьомого статті 6 Закону України «Про природні монополії» до суміжних ринків, що регулюються відповідно до цього Закону, належить виробництво теплової енергії (крім випадків, коли вона використовується виключно для внутрішньовиробничих потреб) в обсягах, що перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з виробництва теплової енергії (ліцензійними умовами) та постачання теплової енергії.

Постачання теплової енергії складається з: - постачання теплової енергії для опалення (централізоване опалення), - постачання теплової енергії, яка йде на підігрів води (гаряче водопостачання).

Позивачем Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідач, в свою чергу, споживає зазначені послуги, що свідчить про наявність між сторонами у справі взаємних зобов`язань.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів, а також норм і правил.

Згідно з частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п. 20 Правил надання послуг із централізованого опалення плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції, тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

За змістом статей 64,156 ЖК України члени сім`ї власника квартири та інші особи, які проживають в жилому приміщенні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири (будинку) та зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири (будинку) та прибудинкової території.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Не можна погодитися з доводами про непроживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 та неотримання послуг Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» з постачання теплової енергії, відсутність фактичних договірних відносин.

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПУ України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із положеннями частини першої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

Відповідно до п.6 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

До матеріалів справи приєднано довідку Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №11 м.Чернівці від 21 грудня 2017 року, за якою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2019 року.

У матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження тимчасової відсутності у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 понад 30 календарних днів.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази про ненадання Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» послуг з постачання теплової енергії або надання не в повному обсязі, звернення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 щодо проведення перерахунку за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно змісту статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також узгоджується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 користуються житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Не можна погодитися з доводами Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» в апеляційній скарзі про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення з березня 2010 року по грудень 2019 року в сумі 45454,07 грн. солідарно, переривання строку позовної давності поданням Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» заяви про видачу судового наказу у лютому 2012 року та заяви Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» про видачу судового наказу у серпні 2014 року.

Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» пред`явило вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Європейський суд з прав людини зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути порушені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу (рішення Європейського суду з прав людини у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року, заява № 14902/04).

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 про застосування позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

У спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, та частини першої статті 160 ЦПК України у редакції, чинній з цієї дати, судовий наказ є особливою формою судового рішення за певними вимогами, зокрема, і про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, пункт 3 частини першої статті 161 ЦПК України у редакції, чинній з тієї дати).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) зроблено висновок, що: «подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц)».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, звернувшись до суду із даним позовом у лютому 2020 року, Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» пропустило позовну давність, про застосування якої ОСОБА_1 подано заяву, що є підставою для відмови у позові Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до щомісячних платежів з березня 2010 року по лютий 2017 року.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» вартість послуг, наданих з лютого 2017 року по грудень 2019 року, проте, помилково рахував заборгованість за надані послуги, інфляційні втрати та 3% річних починаючи з березня 2017 року.

Тому з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» підлягає стягненню заборгованість за надані комунальні послуги у розмірі 20201 грн. 75 коп. (1429,14+804,59+161,11+1078,26+1455,83+1815,10+ 1593,75+1436,34 +243,49+177,48+998,64+1841,41+1894,38+1478,17+1044,31+295,13+118,30+892,45+1443,87).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз.1 п.18постанови №5 від 30 березня2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»за змістом ст.552, ч.2 ст.625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк, прострочення виконання зобов`язання по сплаті комунальних послуг отриманих відповідачами у лютому 2017 року, настав 21 березня 2017 року.

Отже з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» за період з 21 березня 2017 року по 31 грудня 2019 року підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 2635 грн. 40 коп. та три відсотка річних в сумі 1039 грн. 51 коп. відповідно до розрахунку Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго».

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15 листопада 2021 року підлягає зміні в частині визначення розміру стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованості за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України.

Судові витрати

Згідно частин 1статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до абз.1, 5, 6 п.35 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88ЦПКта керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі ч.13ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позов Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних задоволено на 48,6%.

Встановлено, що Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» сплачено судовий збір при поданні позову в сумі 2102 грн. 20 коп. за платіжним дорученням Акціонерного товариства «Ощадбанк» № 433 від 05 лютого 2021 року, проте підлягала сплаті сума у розмірі 2102 грн.

Також Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» сплачено судовий збір при поданні апеляційної скарги в сумі 3153 грн. за платіжним дорученням Акціонерного товариства «Ощадбанк» № 000-007776 від 24 листопада 2021 року.

Отже, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» підлягає стягненню судовий збір в сумі по 1751 грн. 66 коп. з кожного (3153 грн. : 3).

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15 листопада 2021 року в частині визначення розміру стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго заборгованості за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення в сумі 20201 грн. 75 коп., інфляційні втрати в сумі 2635 грн. 40 коп. та три відсотка річних в сумі 1039 грн. 51 коп. солідарно.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» судовий збір в сумі по 1751 грн. 66 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 20 січня 2022 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк