ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» січня 2022 року

м. Харків

справа № 638/14042/20

провадження № 22ц/818/1441/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В. Б.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2021 року в складі судді Штих Т.В.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що на балансі мешканців другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 перебуває лічильник теплової енергії.

Відповідачка ОСОБА_2 , яка мешкає у квартирі АДРЕСА_2 вказаного будинку, стала співвласницею лічильника теплової енергії, своєчасно не сплативши свою частину коштів за його встановлення. У зв`язку з чим, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року його позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення основної заборгованості на придбання та ввід до експлуатації лічильника тепла та витрат на проведення його державної перевірки задоволено. Рішення суду дотепер не виконано.

Вказав, що на підставі рішення зборів від 21 липня 2018 року і 100% опитування мешканців будинку прийнято рішення про обов`язкове проведення чергової державної перевірки лічильника з дольовою участю кожної квартири.

Зазначив, що ОСОБА_2 належним чином проінформована про витрати на перевірку лічильника, проте коштів у розмірі 70,00 грн не надала.

Зазначив, що його визначено відповідальним за проведення перевірки, узгоджувальні та монтажні роботи, а також збір коштів. Свої обов`язки із забезпечення проведення перевірки лічильника він виконав.

Проте, відповідачка так і не сплатила свою частину коштів у розмірі 70,00 грн за проведення перевірки лічильника тепла.

Зазначив, що він витратив на встановлення лічильника тепла суму коштів у розмірі 7200,68 грн, що становить 42,22% від загальної вартості лічильника. Тому, він має право на частину в розмірі 42,22% від суми коштів, заощадженої мешканцями під`їзду за рахунок експлуатації лічильника.

Вказав, що він як відповідальна за проведення перевірки особа сплатив за проведення перевірки замість відповідачки кошти у розмірі 70,00 грн, що підтверджується актом допуску вузла обліку до експлуатації та довідкою про витрату грошей, тому, він має право на суму в розмірі 8831,92 грн, що заощаджена відповідачкою по її трикімнатній квартирі згідно звіту енергоаудитора.

Зазначив, що відповідачка не зверталась до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» із заявою про те, що не бажає платити за лічильником, тобто схвалила його дії щодо встановлення лічильника тепла на під`їзді.

Користуючись лічильником тепла без достатньої правової підстави відповідачка сплатила за тепло станом на 30 квітня 2021 року на 11 248,92 грн менше, ніж мешканці аналогічних квартир, тобто заощадила кошти.

Виходячи з того, що він сплатив за відповідачку кошти у розмірі 70,00 грн, яких не вистачало для проведення перевірки лічильника, він має право на суму в розмірі 8831,92 грн, що заощаджена відповідачкою по її квартирі загальною площею 62,8 кв м за період користування лічильником тепла станом на 30 квітня 2021 року з урахуванням сум, стягнутих рішенням суду у справі № 638/1625/18 (11 248,92 грн - загальна сума збережених коштів 1976,84 грн - 440,82 грн, які відповідачка зобов`язана сплатити за рішенням суду), та є дольовою часткою від ефективності використання лічильника тепла від збережених відповідачкою коштів з дня, коли вона дізналась про її борг за проведення перевірки лічильника.

Зазначив, що стягненню з відповідачки також підлягають 3% річних від зазначених вище сум та інфляційні втрати, банківський збір та витрати на оплату поштових відправлень.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 70,00 грн основної заборгованості, 8831,92 грн частини коштів від ефективності лічильника тепла на другому під`їзді, 113,93 грн інфляційні втрати від основної заборгованості, 55,16 грн - 3% річних від основної заборгованості, 1694,90 грн інфляційні втрати від частини збережених грошей, 769,28 грн 3% річних від частини збережених грошей, 25,00 грн банківський збір, 20,50 грн сплата поштового повідомлення від 23 березня 2021 року про надання відповідачу копії уточненої позовної заяви, 21,00 грн - сплата поштового повідомлення від 25 травня 2021 року про надання відповідачу копії уточненої позовної заяви, а всього 11 601,69 грн та судові витрати 840,80 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 70,00 грн основної заборгованості; 113,93 грн -інфляційні втрати від основної заборгованості, 55,16 грн - 3% річних від основної заборгованості, 25,00 грн банківський збір, 20,50 грн сплата поштового переказу від 23 березня 2021 року, 21,00 грн - сплата поштового переказу від 25 травня 2021 року, суму судового збору у розмірі 22,15 грн (пропорційно задоволеним позовним вимогам); в іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду скасувати частково, в частині відмови у стягненні економії коштів у розмірі 8831,91 грн, похідних від неї сум інфляційних втрат - 1694,90 грн та 3 % річних - 769,28 грн, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, а також вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що відповідачка користується лічильником тепла на під`їзді без достатніх правових підстав за його рахунок, оскільки всі витрати на придбання лічильника та його перевірки замість ОСОБА_2 сплачував він. Отже, він має право на стягнення заощаджених відповідачкою коштів на підставі статті 1214 ЦК України. У нього виникло право на виконання дій в майнових інтересах відповідачки без її доручення.

12 жовтня 2021 року від ОСОБА_1 надійшло обґрунтування факту отримання економії коштів відповідачкою у сумі 8831,92 грн при сплаті за опалення за його рахунок. Вказав, що сума економії коштів має бути стягнута з відповідачки, оскільки вона безпідставно набула майно, не бравши участь у проведенні державної перевірки лічильника тепла, та зобов`язана відшкодувати всі доходи згідно статті 1214 ЦК України на його користь.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що позивачем не доведено підстав для стягнення з відповідачки на його користь суми економії коштів від ефективності лічильника.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що нарахування за послуги централізованого опалення мешканцям другого під`їзду житлового будинку АДРЕСА_1 проводяться за показаннями приладу обліку теплової енергії, встановленого та опломбованого 02 грудня 2010 року. Вузол обліку теплової енергії перебуває на балансі споживачів другого під`їзду. Зазначене підтверджується листом начальника Шевченківського філіалу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» від 05 липня 2016 року № К-153/07 (а. с. 13).

ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 (а. с. 49).

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основної заборгованості - 488,47 грн, частину коштів від ефективності лічильника тепла 1976,18 грн, витрати на поштові повідомлення від 07 травня 2013 року та 17 грудня 2014 року в сумі 3,60 грн та 3,65 грн, інфляційні втрати - 473,22 грн, три відсотки річних - 98,39 грн, банківський збір - 20,00 грн, судовий збір в розмірі 640,00 грн (а. с. 36-37).

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину коштів від ефективності лічильника тепла 440,22 грн, інфляційні втрати - 57,12 грн, три відсотки річних - 3,82 грн, інфляційні втрати від частини збережених коштів 1055,06 грн, 3% річних від частини збережених коштів - 185,41 грн, витрати на поштове відправлення від 25 квітня 2018 року - 10,25 грн (а. с. 38).

При розгляді зазначеної справи встановлено, що ОСОБА_1 сплатив зі своїх коштів за встановлення та повірку лічильника тепла замість ОСОБА_2

08 травня 2018 року прилад обліку опалення за вказаною адресою розпломбовано для повірки, про що складено акт № 51826 (а. с. 14).

З протоколу загальних зборів мешканців другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 від 21 липня 2018 року вбачається, що на зборах присутні 29 мешканців під`їзду, які вирішили схвалити проведення чергової повірки лічильника тепла вартістю 3360,00 грн з обов`язковою участю всіх квартир другого під`їзду та рівним розподілом суми по всіх квартирах; провести поквартирний обхід мешканців другого під`їзду, з`ясувати думку мешканців кожної квартири з АДРЕСА_4 про чергову повірку лічильника тепла; зобов`язати мешканців кожної квартири другого під`їзду здати кошти у розмірі по 70,00 грн для забезпечення проведення чергової державної перевірки лічильника тепла, що перебуває на балансі мешканців другого під`їзду до 01 вересня 2018 року; провести державну перевірку лічильника тепла до початку опалювального сезону 2018-2019 років; призначити ОСОБА_1 відповідальним за підготовку та виконання робіт з проведення повірки, розрахунки та збір коштів для повірки (а. с. 22).

08 листопада 2018 року виконано опломбування приладу обліку опалення після повірки, про що складено акт № 56457 (а. с. 15).

Виконання робіт з повірки лічильника вартістю 3360,00 грн підтверджується актом виконаним робіт від 02 листопада 2018 року (а. с. 25).

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складено довідку про витрати грошових коштів на проведення робіт з державної повірки лічильника тепла другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 у 2018 році, у якій зазначено, що для виконання робіт з проведення державної повірки лічильника тепла у 2018 році витрачено 3360,00 грн, сплачених Товариству з обмеженою відповідальністю «Харків-Котломонтаж», що складались з 2240,00 грн сума, зібрана мешканцями під`їзду, та 1120,00 грн сума з особистих коштів, сплачених ОСОБА_1 за квартири мешканців, що не взяли прямої фінансової участі у проведенні державної повірки лічильника тепла згідно рішення зборів мешканців другого під`їзду від 21 липня 2018 року та закону України №417-VІІІ в редакції від 10 червня 2018 року у кількості 16 квартир, серед яких, зокрема, кватира АДРЕСА_2 . Також, цими ж особами складено відомість отримання коштів від мешканців другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 на оплату проведення другої державної повірки лічильника тепла у 2018 році, з якої вбачається, що ОСОБА_2 кошти у розмірі 70,00 грн не сплачувала (а. с. 20, 21).

З висновку за результатами експлуатації лічильника теплової енергії в житловому будинку по АДРЕСА_1 , 2 під`їзд, від 19 травня 2016 року та розрахунків економічної ефективності за висновками експлуатації лічильника тепла при нарахуванні за послуги теплопостачання в житловому будинку по АДРЕСА_1 при існуванні лічильника тепла на під`їзді № 2 і без нього на 1,3,4 під`їздах згідно з даними Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» вбачається, що за період з грудня 2010 року по грудень 2020 року різниця у сплаті за опалення склала 9058,84 грн, за період з грудня 2010 року по лютий 2021 року 10 584,22 грн, з грудня 2010 року по квітень 2021 року 11 248,92 грн (а.

с. 16-18, 67-68, 103-105).

Також, різниця у вартості послуг з теплопостачання порівняно з іншими під`їздами зазначена у розрахунках використання тепла та сплати за теплопостачання ЖБК «Резеда-7» при роботі загального лічильника та лічильника другого під`їзду з 2011 по 2020 рік, виконаними енергоаудитором (а. с. 26-35).

ОСОБА_1 складено на ім`я ОСОБА_2 досудові вимоги про відшкодування коштів, доказів отримання яких немає (а. с. 41-43).

За змістом статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і яке не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна,

б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи,

в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину, або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого;

4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

За змістом статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відшкодуванню підлягають всі доходи у широкому сенсі, такі як: плоди, продукція і доходи (стаття 189 ЦК України). Продукцією є, зокрема, все те, що створюється внаслідок виробничо-господарської діяльності і матеріалізується у вигляді нової або частково нової речі (наприклад, виготовлення автомашин, будівництво будинку, переробка нафти на бензин та інші нафтопродукти). Плоди це результат органічного розвитку самої речі (приплід тварин, майбутній урожай). Доходи це те, що приносить річ, перебуваючи в експлуатації і цивільному обороті (орендна плата, дивіденди тощо).

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_2 коштів від ефективності лічильника тепла у розмірі 8831,92 грн та сум, передбачених статтею 625 ЦК України, ОСОБА_1 виходив з того, що ці кошти заощаджені відповідачкою у зв`язку з тим, що вона сплачує за послуги з теплопостачання з урахуванням показань лічильника, тобто значно менше, ніж за відсутності приладу обліку. Оскільки за встановлення та повірку лічильника ОСОБА_2 не сплачувала, та відповідні кошти за неї сплатив він, то ОСОБА_1 вважав, що має право на стягнення з відповідачки заощаджених нею коштів як доходів від майна на підставі статті 1214 ЦК України.

Проте, докази безпідставного набуття відповідачкою майна саме за рахунок позивача та доходів від такого майна відсутні, тому не може бути застосовано статтю 1214 ЦК України.

Різниця в оплаті послуг з теплопостачання за наявності та за відсутності приладу обліку не є доходом.

При цьому, така різниця нарахована енергоаудитором умовно, виходячи з порівняння з оплатою, яку здійснювали мешканці інших під`їздів, у яких відсутній лічильник. Встановити, які б саме суми сплачували за теплопостачання мешканці під`їзду № 2 за відсутності приладу обліку, та які дійсно суми сплачувались відповідачкою за послуги з теплопостачання, з розрахунків енергоаудитора неможливо.

Виходячи з викладеного, підстав для стягнення з відповідачки коштів у розмірі 8831,92 грн, 3% річних та інфляційних втрат на цю суму не вбачається.

Посилання ОСОБА_1 на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року встановлено, що відповідачка користується лічильником тепла без належних правових підстав, не можуть бути взяті до уваги, оскільки в силу вимог частини 7 статті 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Крім того, користування лічильником само по собі не є підставою для стягнення з відповідачки на користь позивача коштів як доходів від цього майна.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що ним вчинено дії в майнових інтересах відповідачки без її доручення, є безпідставними в контексті розгляду його вимог про стягнення коштів від користування лічильником тепла як доходів відповідачки на підставі статті 1214 ЦК України.

Отже, висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

В іншій частині заочне рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

За правилом частини першої статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині заочне рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 13 січня 2022 року.