Справа №461/9295/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2022 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючої судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Скаб В.О.
за участю: позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову покликаються на те, що 10.03.1989 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб. Від спільного шлюбу мають доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на сьогодні є повнолітньою та має власну сім`ю. У 1996 році сім`єю у складі трьох осіб було реалізовано право на приватизацію житла - квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру, дана квартира на праві спільної сумісної власності належала: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . 15.08.2014 року шлюб між позивачкою 1 та відповідачем було розірвано за рішенням суду. Після розірвання шлюбу відповідач виявив бажання подарувати належну йому частину квартири доньці - ОСОБА_8 . Відповідно до договору про визначення часток у спільній сумісній власності від 03.09.2015 р. за кожним із співвласників було виділено по 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Того ж дня, 03.09.2015 р., відповідач ОСОБА_3 подарував належну йому 1/3 частину дочці ОСОБА_9 . У 2016 році відповідач повідомив, що він придбав нерухомість в Австрії та планує там залишитись жити та з часом набути право на проживання. Позивачі вказують, що відповідач більше постійно в квартирі не проживає, має іншу жінку, він не є членом сім`ї позивачів, даним житлом не користується, не сплачує житлово-комунальні послуги, не проживає в квартирі, має інше житло в Австрії. Таким чином позивачі вважають, що відповідач є таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а тому просять позов задоволити.
Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали повністю, пояснивши, що відповідач ОСОБА_3 з 2014 року не є членом сім`ї, не є власником житла та не проживає в квартирі АДРЕСА_5 з 2013 року.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, належно був повідомлений про час та місце слухання справи за місцем останнього відомого проживання та на веб-сторінці суду, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.
Заслухавши пояснення позивачів, перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільно процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.
Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Судом встановлено, що 10.03.1989 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстровано палацом урочистих подій міста Львова, про що в книзі реєстрації про укладення шлюбів зроблено запис за № 675. Після укладення шлюбу позивач 1 змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 » (а.с.7).
Від спільного шлюбу у сторін є донька - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на сьогодні є повнолітньою та має власну сім`ю (позивач 2).
Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_4 від 08.04.1996 p. квартира за адресою: АДРЕСА_4 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с.15).
15.08.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було розірвано за рішенням Галицького районного суду міста Львова (справа № 461/8505/14-ц) (а.с.16).
В лютому 2016 році позивач 1 змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_10 », що підтверджується свідоцтвом про зміну прізвища, видане Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 07 (а.с.22).
Відповідно до договору про визначення часток у спільній сумісній власності від 03.09.2015 р. за кожним із співвласників було виділено по 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Голубенко О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 767 (а.с.17).
Згідно договору, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Голубенко О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 768.03.09.2015 р. відповідач ОСОБА_3 подарував належну йому 1/3 частину дочці ОСОБА_9 (а.с.18).
Реєстрація права власності на нерухоме майно за позивачами у відповідних частках підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №№ 43202952,43197387,43196791 від 03.09.2015 року (а.с.19, 20, 21).
Позивачі зазначають, що у 2016 році відповідач повідомив, що він придбав нерухомість в Республіці Австрія та планує там залишитись жити та з часом набути право на проживання. Крім того позивачі вказують, що відповідач має іншу жінку, він не є членом сім`ї позивачів, житлом не користується, не сплачує житлово-комунальні послуги, не проживає в квартирі, має інше житло в Австрії, а тому вважають, що він є таким, що втратив право на користування житлом.
Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, на даний час в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровано 3 особи, а саме: позивач 2 по справі, відповідач та малолітній ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позивачі вказують, що усі витрати по оплаті комунальних послуг несе позивач ОСОБА_4 , в тому числі з урахуванням тих послуг, які нараховуються з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, оскільки відповідач з 2016 року участі у цих витратах не бере.
Відповідно до акту від 10.11.2021 р., затвердженого директором ЛКП "Княже місто", ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований, але не проживає з лютого 2020 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 .
Згідно акту від 14.01.2022 р., затвердженого директором ЛКП "Княже місто", ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований, але не проживає з лютого 2020 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 .
Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 (сусід) пояснив, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 проживають позивачі ОСОБА_15 і її донька ОСОБА_16 , а також інколи приходить зять. Відповідача ОСОБА_3 не бачив близько трьох років, йому невідомо де він знаходиться, не спілкується з ним. Свідок зазначив, що інколи бував у квартирі позивачів, допомагав з поточним ремонтом, однак ОСОБА_3 не бачив.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 (сусідка) пояснила, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 проживають позивачі ОСОБА_15 і її донька ОСОБА_16 . В кавртирі свідок бувала, однак ОСОБА_3 не бачила близько чотирьох років.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 (сусідка) пояснила, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 проживають позивачі ОСОБА_15 і її донька ОСОБА_16 , а також внук. Звертає увагу, що у зв`язку з карантином часто працювала дистанційно з дому і, відповідно, часто виходила з квартири, ходила у магазини, однак ОСОБА_3 жодного разу не зустрічала. Востаннє ОСОБА_3 зустрічала близько п`яти-шести років тому.
Таким чином, достовірно встановлено, що відповідач протягом тривалого часу у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 не проживає без поважних причин, не сплачує комунальні послуги та не зберігає особистих речей.
Дані обставини справи стверджуються доказами, які містяться у матеріалах справи (в т.ч. показами свідків), які не викликають сумніву у їх об`єктивності.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.
В силу правил ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як вже було встановлено судом, позивачам на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_4 . Відповідач ОСОБА_3 з 2014 року не є членом сім`ї позивачів, не є власником житла та фактично не проживає в квартирі АДРЕСА_5 з 2013 року (понад один рік). Суд вважає, що реєстрація відповідача ОСОБА_3 у зазначеній квартирі перешкоджає позивачам у реалізації їх житлових прав, створює труднощі в оплаті за житлово-комунальні послуги, відтак задоволення судом позову у цілому відновить порушене право позивачів на повноцінне користування житлом.
Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою, знайшла своє ствердження під час розгляду справи, а тому підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.
Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 грн.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір склав по 908 грн, які, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів.
Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 141, 247, 258-259, 265, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд,

визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_5 .
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Р.Волоско