КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/3460/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником Стащуком Володимиром Анатолійовичем , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 у якому просила стягнути з відповідача на користь позивача аванс у сумі 45166, 67 грн., сплачений за Попереднім договором від 15 жовтня 2019 року.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 15 жовтня 2019 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , а також іншими співвласниками житлового будинку та земельної ділянки було укладено попередній договір. Згідно з умовами якого відповідач та інші співвласники зобов`язалися продати позивачу житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер :91:262:0032. В якості авансу позивачем було передано відповідачу та іншим співвласникам грошові кошти в розмірі 135 500 грн., що еквівалентно 5 000 євро. Частка відповідача в отриманій сумі за попереднім договором становить 45 166, 67 грн. Згідно умов попереднього договору, основний договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки повинен бути укладений до 21 листопада 2019 року. Відповідно до п. 2.4 попереднього договору від 15 жовтня 2019 року житловий будинок та земельна ділянка не повинні мати прихованих недоліків, відповідно до пункту 2.7 попереднього договору, відповідач, інші співвласники житлового будинку повинні бути зняті з реєстраційного обліку у житловому будинку у строк до укладання основного договору. Однак, відповідачка свої обов`язки за попереднім договором не виконала. За таких обставин, основний договір не було укладено з вини відповідача, який ухиляється від його укладення. На її звернення щодо повернення коштів відповідачка не реагує, тому просила вирішити вказаний спір у судовому порядку.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аванс у сумі 45166, 67 грн., сплачений за Попереднім договором від 15 жовтня 2019 року, а також 768, 40 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник відповідача у справі ОСОБА_1 , адвокат Сташук В.А., подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють вказані правовідносини та не надав належної оцінки поданим сторонами у справі доказам. Так, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 не звернув увагу, що саме позивачка як покупець відмовилася від укладення основного договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Вона та інші співвласники були готові до укладення вказаного договору та не відмовлялися від виконання зобов`язань, визначених попереднім договором. Крім того зазначає, що при укладення вказаного попереднього договору визначили, що сплачені позивачкою грошові кошти в якості завдатку носили забезпечувальний характер направлений на гарантування того, що позивачка виконає взяті за попереднім договором зобов`язання та придбає зазначені об`єкти нерухомості на умовах, погоджених сторонами, та відповідно і погодили наслідки ухилення сторін від виконання взятих зобов`язань за попереднім договором. Зокрема, в абзаці 6 пункту 2 Договору сторони визначили, що у випадку відмови від укладення Основних договорів покупцем гроші у сумі 135500,00 грн. залишаються у покупців.

Апелянт вважає, що саме з вини позивачки вказані договори не були укладені, оскільки продавці майна з`являлися до нотаріуса для посвідчення відповідно основних договорів купівлі-продажу, а позивачка, як покупець, ухилялася від явки до нотаріуса.

Також звертає увагу апеляційного суду і на той факт, що судом першої інстанції не враховано ті обставини, що про обмеження використання вказаної земельної ділянки позивачка була обізнана, так як вказані документи були наявні в неї та надані АО «Домініон».

Крім того зауважує, що позивачка не надала до суду доказів щодо отримання відповідачкою грошових коштів в розмірі 11291,67 грн., а тому кошти, які сплачені ОСОБА_3 іншим особам : ріелторам, посередникам, нотаріусу не можуть бути стягнуті із відповідача.

Представник позивачки у справі ОСОБА_3 , адвокат Пінчук О.Г. заперечуючи проти доводів, викладених в апеляційній скарзі відповідачки, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим із дотриманням норм матеріального права та процесуального законодавства , а також з врахуванням правових позицій, викладених в постановах Верховного суду України в справах № 6-176цс12 від 13 лютого 2013 року, №6-82цс13 від 25 вересня 2012 року, а також постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №755/7931/16-ц в яких зазначено, що грошові кошти, які сплачені покупцем при укладенні попереднього договору купівлі-продажу є авансом та підлягають поверненню покупцю в разі не укладення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Доводи апелянта про винуватість саме покупця в не укладенні основного договору купівлі-продажу та безпідставне ухилення позивачки від укладення основного договору також вважає необґрунтованим, оскільки погоджуючи умови попереднього договору сторони визначили обов`язки сторін, які є необхідними для подальшого посвідчення основного договору. Зокрема, в п. 2.7 попереднього договору встановлено обов`язок відповідачів до 21 листопада 2019 року знятися з реєстраційного обліку у вказаному житловому будинку. Однак, вказаного обов`язку відповідачі в тому числі і ОСОБА_1 не виконали.

Також, укладаючи вказаний попередній договір відповідачі завірили, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, та яка була предметом попереднього договору не має недоліків та обмежень (п. 2.4 попереднього Договору ). Разом з тим, проведеною адвокатським об`єднання «Домініон» перевіркою після укладення попереднього договору було виявлені суттєві недоліки вказаної земельної ділянки. Зокрема, встановлено, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, що був предметом попереднього договору, належить до зсувонебезпечного району та частина земельної ділянки є територією, зарезервованою для розвитку мережі зелених насаджень загального користування. Зазначені обставини свідчать про приховування відповідачами фактів, які суттєво впливають на вартість майна та права покупця при придбанні вказаної земельної ділянки.

Безпідставними представник позивачки вважає і доводи апелянта про не отримання ОСОБА_1 грошових коштів за попереднім договором, оскільки вказані обставини підтверджуються самим договором в пункті 3 Попереднього договору, де зазначено, що продавці серед яких і ОСОБА_1 отримали від позивачки 135500 грн, 1/3 частина яких ОСОБА_1 , що становить 45166,67 грн. З урахуванням викладеного представник позивачки просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2019 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , а також іншими співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки АДРЕСА_1 , кадастровий номер :91:262:0032 було укладено Попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., та зареєстрований в реєстрі за № 1852.

У відповідності до п. 1 Попереднього договору купівлі-продажу сторони зобов`язуються в строк до 21 листопада 2019 року укласти договори купівлі-продажу (основні договори): житлового будинок АДРЕСА_1 та земельної ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер :91:262:0032.

При цьому сторони домовляються, що: а) продавці зобов`язуються звільнити житловий будинок та передати покупцеві протягом тридцяти календарних днів після укладення Основного договору та зняти з реєстраційного обліку всіх, зареєстрованих в житловому будинку осіб, до укладання основного договору; б) в цілому сума договору купівлі-продажу нерухомості, що зазначена вище (основного договору), має становити 3 681 000 грн., що є еквівалент 150 000 доларів США за комерційним курсом на день укладання Договору купівлі-продажу.

Згідно п. 3 Попереднього договору купівлі-продажу покупець передав, а продавці отримали від покупця гроші в сумі 135 500 грн., що на день підписання договору еквівалентно 5 000 євро.

Позивач стверджує, що відповідач свої обов`язки за попереднім договором не виконав, документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, що унеможливлює укладення основного договору купівлі-продажу.

Згідно умов п. 6 Попереднього договору купівлі-продажу у разі, якщо продавці будуть відмовлятися (ухилятися) від укладення договору купівлі-продажу в визначений термін у п. 1 цього Попереднього договору, на вище визначених умовах, вони зобов`язується повернути покупцеві грошові кошти у розмірі 271 000 грн.

Як зазначає позивач в позовній заяві, незважаючи на його неодноразові вимоги повернути сплачену за попереднім договором суму, яка у цій ситуації є авансом, що підлягає поверненню, відповідач відповідає відмовою, мотивуючи це ти, що завдаток у випадку не укладення основного договору залишається в неї.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідно до умов попереднього Договору, зокрема п. 2.7 продавці взяли на себе зобов`язання знятися з реєстраційного обліку до укладання Основного договору, однак станом на 21 листопада 2019 року, в останній день, коли повинен був укладений Основний договір, при оформленні у приватного нотаріуса документів до підписання Основного договору, Позивач від нотаріуса з`ясував, що Відповідач не знявся з реєстраційного обліку, як не знялися з реєстраційного обліку й інші співвласники Житлового будинку.

Крім того, судом встановлено, що укладаючи попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки відповідачі завірили позивачку як покупця, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, та яка була предметом попереднього договору не має недоліків та обмежень (п. 2.4 попереднього Договору ). Разом з тим, проведеною адвокатським об`єднання «Домініон» перевіркою після укладення попереднього договору було виявлені суттєві недоліки вказаної земельної ділянки. Зокрема, встановлено, що земельна ділянка на якій розташований житловий будинок, що був предметом попереднього договору належить до зсувонебезпечного району та частина земельної ділянки є територією, зарезервованою для розвитку мережі зелених насаджень загального користування. Зазначені обставини свідчать про приховування відповідачами фактів, які суттєво впливають вартість майна та права покупця при придбанні вказаної земельної ділянки. Таким чином суд першої інстанції дійшов до висновку, що саме дії відповідачів призвели до не укладення основного договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, а тому відповідачка зобов`язана повернути позивачці отримані кошти, які в даному випадку є авансом.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвалене у справі рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Судом першої інстанції встановлено, що основний договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки між сторонами не укладено.

Ураховуючи зазначене, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що сума, зазначена у попередньому договорі від 15 жовтня 2019 року, є авансом, та підлягає поверненню позивачці.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц ( провадження № 14-727цс19) та у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 639/9339/16-ц (провадження № 61-513св18), від 01 вересня 2020 року у справі № 522/15584/17 (провадження № 61-18085св19), від 17 червня 2021 року у справі № 711/5065/15-ц (провадження № 61-18537св19).

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Разом з тим, відповідно до положень ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доводи апелянта про безпідставність вимог позивачки про зняття з реєстраційного обліку відповідачів до дати укладення основного договору, а також щодо не отримання відповідачкою коштів за попереднім договором колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дані заперечення спростовуються самими умовами, викладеними у попередньому договорі, який підписаний продавцями в тому числі і відповідачкою у справі.

Крім того судом встановлено, що відповідачі у справі, укладаючи попередній договір, завірили покупця - ОСОБА_3 , що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок та яка була предметом попереднього договору, не має недоліків та обмежень (п. 2.4 попереднього Договору ). Разом з тим, проведеною адвокатським об`єднання «Домініон» перевіркою після укладення попереднього договору було виявлені суттєві недоліки вказаної земельної ділянки. Зокрема, встановлено, що земельна ділянка на якій розташований житловий будинок, що був предметом попереднього договору належить до зсувонебезпечного району та частина земельної ділянки є територією, зарезервованою для розвитку мережі зелених насаджень загального користування. Зазначені обставини свідчать про приховування відповідачами фактів, які суттєво впливають вартість майна та права покупця при придбанні вказаної земельної ділянки.

Тому колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що не укладення основного договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки не свідчить про безпідставне ухилення позивачки від укладення таких договорів.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції і про те, що грошові кошти передані позивачкою продавцям за вказаними вище попередніми договорами є авансом та підлягають поверненню покупцеві, а так як відповідачка ухиляється від добровільного повернення отриманих за договором коштів, тому дані кошти обґрунтовано судом стягнуті із відповідачки на користь позивача.

Обґрунтованим суд вважає і покладення на відповідачку судових витрат за вказаним позовом, оскільки дані витрати підтвердженні відповідними доказами, зокрема квитанціями про сплату судового збору, оплату послуг правничої допомоги, актом приймання-передачі наданої правничої допомоги, звітом адвоката про виконану роботи (а.с.6, 41, 77-79) .

Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Із матеріалів справи вбачається, що представником позивачки у справі ОСОБА_3 , адвокатом Пінчуком О.Г., надавалася правнича допомога у вигляді оформлення та подачі до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу відповідачки у зв`язку з чим позивачка понесла витрати по оплаті наданих послуг і розмірі 8000 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги №10-06/21 від 10 червня 2021 року, додатком до вказаного договору від 05 серпня 2021 року, меморіальним ордером від 10 серпня 2021 року сплату 8000 грн., та звітом про надану професійну правничу допомогу (а.с.205-218).

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник, отримавши зазначений відзив, а представник відповідачки ОСОБА_4 додатково ознайомившись із матеріалами справи 16 серпня 2021 року, будь-яких заперечень щодо заявленої позивачкою суми правничої допомоги не подав, фактично погодившись із вказаним розміром, тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки ОСОБА_3 понесені останньою витрати на правничу допомогу при апеляційному розгляді вказаної справи в розмірі 8000 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Стащуком Володимиром Анатолійовичем , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (адреса місця проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не пі може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із підлягає, за виключення випадків визначених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ _______________

Яворський М.А. Кашперська Т.Ц. Фінагеєв В.О.