Єдиний унікальний номер 227/1140/21
Номер провадження 22-ц/804/128/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 січня 2022 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Головуючого судді-доповідача Никифоряка Л.П.

Суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Бахмут справу що виникла з цивільних правовідносин за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій подано апеляційну скаргу Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», через представника Капля Аліну Степанівну на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2021 року (головуючий у суді першої інстанції Корнєєва В.В.),

В С Т А Н О В И В:

В позові пред`явленому до суду в березні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - Страхова Компанія виклало вимоги до ОСОБА_1 про стягнення спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - ДТП по вині ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 9 129,67грн, що становить 50% виплаченого страхового відшкодування.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2021 року відмовлено в позові. Суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для стягнення в порядку регресу страхових виплат з водія забезпеченого транспортного засобу на підставі статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З рішенням суду не погодилась Страхова Компанія, яка в апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення та задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд неправильно застосував норми матеріального права, оскільки не взяв до уваги положення чинного законодавства щодо обов`язку відповідальної особи компенсувати страховику 50% виплаченого страхового відшкодування, відповідно до статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, за відсутності позивача та третіх осіб повідомлених про час та місце судового розгляду належним чином про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, також за відсутності відповідача від якого надійшло клопотання про розгляд справи без нього, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на праві власності належить автомобіль Chery Jaggi, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво містить особливі відмітки по те, що за договором фінансового лізингу до свідоцтва вписано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /свідоцтво про реєстрацію а.с.13/.

ОСОБА_2 14 серпня 2017року уклав страховий договір з Страховою компанією підписавши Поліс № АМ/0927709, на строк з 15 серпня 2017року по 14 серпня 2018року, забезпечений транспортний засіб автомобіль Chery Jaggi, реєстраційний номер НОМЕР_1 /а.с.5/.

Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2018 року ОСОБА_5 , який керував автомобілем Chery Jaggi, реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано винним в тому, що 22 лютого 2018 року у місті Білозерське сталася ДТП в результаті якої пошкоджено автомобіль Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 /а.с.6/.

В заяві від 05 березня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Страхової компанії за страховим відшкодуванням в сумі 19 259,34грн (франшиза 1000,00грн) через ДТП що сталося 22 лютого 2018 року у місті Білозерське, в результаті якого пошкоджено належний їй автомобіль Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_2 /а.с.7-9, ремонтна калькуляція а.с.11-12/.

05 квітня 2018 року Страхова Компанія надіслала ОСОБА_5 претензію щодо сплати 50% виплаченого ОСОБА_3 на виконання умов Страхового полісу страхового відшкодування в розмірі 18259,34грн /а.с.15/.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції зробив висновок про те, що Страхова Компанія не підтвердила існування обставин, якими би було передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності із положення статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована; з огляду на що, суд обґрунтовано до спірних правовідносин застосував Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - Закон, який визначає підстави та порядок виплати страхового відшкодування.

Відповідно до статті 38 Закону передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду /п.38.1.1/, якщо:

а) він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування); а також до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини /38.1.2./; а також до особи, яка заподіяла шкоду навмисно /п.38.1.3/.

Тобто, тільки за наявності вищевказаних підстав після виплати страхового відшкодування у страховика виникає право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Наявність жодної із зазначених обставин Страховою Компанією не доведено та з урахуванням встановлених обставин та положень наведеного законодавства відсутній обов`язок відшкодувати шкоду в порядку регресу.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /частина п`ята статті 81 ЦПК України/.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Вирішення спору у даній справі не може бути покладено в залежність від формального звернення страховика до винної особи без подання письмових документальних доказів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивачів від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

Заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, та фактично доводи є ідентичними тим, що були викладені в позовній заяві.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 січня 2022 року.

Судді: