Провадження №2/523/526/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Скоріної М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/14931/21 за позовом ОСОБА_1 до Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса, ОСОБА_2 про зняття заборони з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса, ОСОБА_2 про зняття заборони з нерухомого майна. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що ОСОБА_1 на праві власності у частці 1/2 належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , яке він набув на підставі Договору купівлі-продажу від 16.03.1973 року. Згідно п. 2 Договору купівлі-продажу від 16.03.1973 року частина вказаного вище домоволодіння становила 5000 крб., ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 аванс 2000 крб. до підписання зазначеного договору, а 3000 крб. ОСОБА_1 повинен був сплатити ОСОБА_3 до 01.05.1973 року. Вказана сума була погашена у визначений договором строк та зобов`язання перед ОСОБА_3 було виконано у повному обсязі.

Позивач звернувся до приватного нотаріуса, маючи намір оформити договір дарування належного йому майна на своїх дітей, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що відносно 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 наявний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме заборона відчуження. Зокрема, заборона була накладена Першою одеською державною нотаріальною конторою 20.03.1973 року за № 140, згідно повідомлення Четвертої одеської державної нотаріальної контори від 16.03.1973 року № 85.

Оскільки, ОСОБА_1 умови Договору купівлі-продажу від 16.03.1973 року було виконано та в повному обсязі сплачено суму вказаного вище домоволодіння у розмірі 5000 крб., на думку позивача, нотаріусом не було доведені нотаріальні дії до кінця, у зв`язку з чим останній позбавлений можливості розпоряджатись власним майном та вимушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з даним позовом.

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким зняти обтяження у формі заборони на будинок за АДРЕСА_2 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 35199370 від 11.11.2008 року та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис № 35199370 від 11.11.2008 року про заборону на частину будинку за АДРЕСА_2 .

Суд констатує, що представником відповідача Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Дацковою Ф. було надано суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні даного позову. Так, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову представник відповідача вказує на те, що у випадку задоволення позовних вимог позивача, відповідні реєстраційні дії має проводити Одеська міська рада в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту орган в якому зберігається реєстраційна справа об`єкта нерухомого майна. Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одеса є неналежним відповідачем у справі, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 09.09.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2021 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд провести розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась. Однак, надала суду заяву, в якій просить провести розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. Однак, надала суду заяву, в якій позов визнає та не заперечує проти розгляду справи за її відсутності. Окрім того, в матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_2 надана ОСОБА_1 про відсутність матеріальних та майнових претензій, в якій зазначено, що продаж вчинено за 5000 крб., з яких 2000 крб. її дідусь ОСОБА_3 одержав від ОСОБА_1 до підписання договору купівлі-продажу, а залишок вартості 3000 крб. ОСОБА_3 отримав у зазначені строки згідно договору, ОСОБА_2 як єдиний спадкоємець свого діда ОСОБА_3 не має будь-яких претензій в даний час та у майбутньому до ОСОБА_1 по матеріальній шкоді, внаслідок помилкового не зняття державним нотаріусом заборони відчуження з проданого нерухомого майна її дідом, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 16.03.1973 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_3 відчужив позивачу половину цілого житлового будинку з надвірними господарчими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується наявним в матеріалах справи дублікатом Договору купівлі-продажу від 18.03.2003 року.

Згідно п. 2 вказаного Договору продаж вчинено за 5000 крб., з яких 2000 крб. ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 до підписання цього Договору, а 3000 крб. Чечеткін повинен заплатити ОСОБА_3 до 01.05.1973 року.

Своє зобов`язання з виконання договору купівлі продажу від 16.03.1973 року ОСОБА_1 виконав в повному обсязі, що підтверджується наявною в матеріалах справи Розпискою про відсутність матеріальних та майнових претензій від 10.05.2021 року, здійсненою ОСОБА_2 , яка є спадкоємицею померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Вказані обставини підтверджуються також наявними в матеріалах справи копіями Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 16.06.2003 року та Заповіту від 18.10.1999 року.

Відповідно до листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 13.08.2021 року № 5306, станом на 31.12.2012, згідно із записом в реєстровій книзі, право власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 1/2 частин житлового будинку за « ОСОБА_5 вказане російською мовою, згідно із записом в реєстровій книзі), на підставі дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою від 16.03.1973 року за р№5199, дублікат від 21.02.2003 року за р№2-184, книга 147доп, стор. 1, р№535, дата реєстрації 18.03.2003 року.

Згідно Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 02.02.2012 року 1/2 частка власності за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .

В обґрунтування даного позову позивач зазначає про те, що він звернувся до нотаріуса, маючи намір оформити договір дарування належного йому майна на своїх дітей, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що відносно 1/2 частини належного позивачу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , наявний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме заборона відчуження.

Так, відповідно до Архівної довідки від 08.04.2021 року № 1138/ОН8, виданої завідувачем Одеського державного нотаріального архіву Марчишиною С., в матеріалах архівного фонду Першої Одеської державної нотаріальної контори міститься лист Четвертої одеської державної нотаріальної контори від 16.03.1973 за № 85 щодо накладення арешту на половину будинку АДРЕСА_2 . На підставі вказаного листа Першою одеською державною нотаріальною конторою накладено заборону відчуження від 20.03.1973 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаною архівної довідки.

В матеріалах справи також наявне Накладення заборони від 20.05.1973 року № 140 на будинок гр. ОСОБА_5 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підстава повідомлення Четвертої одеської нотаріальної контори від 16.03.1983 року за № 85.

Окрім того, згідно довідки Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 250435743 від 30.03.2021 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , наявні обтяження на майно, а саме за реєстраційним номером 35199370, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, підстава обтяження: лист, серія та номер: 85, виданий 16.03.1973 року, видавник: Четверта одеська державна нотаріальна контора, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50824340 від 27.01.2020 13:03:03, приватний нотаріус Тихомирова Катерина Валеріївна, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл., об`єкт обтяження: частина будинку.

Таким чином, суд констатує, що позивач ОСОБА_5 в інший спосіб, крім скасування заборони в судовому порядку захистити своє порушене право не може.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном

Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.

З огляду на те, що ОСОБА_5 повністю погасив заборгованість перед ОСОБА_3 , проте ОСОБА_3 не надіслав нотаріусу повідомлення про виконання грошових зобов`язань для зняття заборони відчуження майна, на даний час ОСОБА_3 помер, а його спадкоємець онука ОСОБА_2 надала письмову розписку від 10.05.2021 року, в якій міститься інформація, що ОСОБА_5 виконав грошові зобов`язання перед померлим ОСОБА_3 та сім`я померлого не має претензій до ОСОБА_5 , суд констатує, що у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в продовженні дії заборони вищезазначеного майна.

Пунктом 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року передбачено, що у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав.

Таким чином, накладення обтяження та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача як власника, щодо вільного розпорядження та користування своїм майном.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності

Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності обтяження накладеного на майно позивача, порушується право позивача на вільне володіння та розпорядження своїм майном, внаслідок чого він позбавлений змоги відчужити своє майно на користь дітей шляхом укладення Договору дарування, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття заборон з відчуження майна.

На підставі та керуючись, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса, ОСОБА_2 про зняття заборони з нерухомого майна задовольнити.

Зняти обтяження за реєстраційним номером 35199370, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, підстава обтяження: лист, серія та номер: 85, виданий 16.03.1973 року, видавник: Четверта одеська державна нотаріальна контора.

Скасувати у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження № 351999370, зареєстрований 11.11.2008 року на підставі листа, серія та номер: 85, виданий 16.03.1973, видавник: Четверта одеська державна нотаріальна контора, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50824340 від 27.01.2020 13:03:03, приватний нотаріус Тихомирова Катерина Валеріївна, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл., об`єкт обтяження: частина будинку.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 17 січня 2022 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер