Справа № 464/6996/21
пр.№ 2/464/452/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/6996/21

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

вимоги: усунення перешкод у здійсненні права власності квартирою шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням

представники учасників справи:

представник позивача адвокат Лосин О.Б.

Обставини справи

Адвокат Лосин О.Б. від імені та в інтересах позивача звернувся до Сихівського районного суду м.Львова в порядку цивільного судочинства із позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні позивачем права власності квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 09 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечили.

Відповідачам рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками за зареєстрованим місцем проживання. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідачі у порядку п.4 ч.6 ст.272 ЦПК України вважаються такими, яким вручено судове рішення.

Додатково відповідачі повідомлялася про розгляд справи через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України.

Відзив на позов відповідачами не подано та клопотання про продовження процесуального строку у зв`язку із карантинними заходами не заявлено.

З урахуванням наведеного судом вжито всіх заходів для повідомлення відповідачів та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін, а тому з метою дотримання прав позивача на доступ до суду та балансу інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляду справи суд вважає можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

07 вересня 2021 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (продавці) та позивачем ОСОБА_1 (покупець) укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Я.Я. договір купівлі-продажу (реєстровий № 1552), згідно з яким остання набула у власність квартиру АДРЕСА_2 .

У п.17 даного договору сторонами обумовлено обов`язок продавців зняти з реєстрації ОСОБА_5 та третіх осіб ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) до 10 вересня 2021 року.

Суд ураховує презумпцію правомірності правочину, передбачену ст.204 ЦК України, адже відомості про змінення, скасування та визнання його недійсним в судовому порядку відсутні.

Про актуальність права власності свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 вересня 2021 року за № 273651023.

Отже позивач є новим власником спірної квартири та набула право приватної власності на спірну квартиру на законних підставах, оскільки відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За відомостями Сихівської районної адміністрації від 17 вересня 2021 року та Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 12 жовтня 2021 року зареєстроване місце проживання відповідачів у згаданій квартирі з 15 листопада 2005 року, власниками/співвласниками якої вони не є.

Позивач заявляє вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, а тому у спірних правовідносинах права позивача, як власника житлового будинку, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За вимогами ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника жилого будинку, квартири, визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦПК України).

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі наведених норм права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав.

З огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення ст.391 , та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України.

Саме такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17, від 16 грудня 2020 року у справі № 182/7347/18, що у порядку ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до положень ч.1 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Позивач покликається, що відповідачі, будучи членами сім`ї попереднього власника ОСОБА_5 : дружиною - ОСОБА_2 (свідоцтво про одруження) та сином ОСОБА_3 (свідоцтво про народження) у її квартирі не проживають, що підтверджується актом житлового органу ЛКП «Житловик-С» від 27 вересня 2021 року за № 217, складеного у присутності сусідів. Сумніватися у достовірності вказаного доказу у суду немає підстав.

При вирішенні спору суд приймає до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року № 638/13030/13-ц: право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Право користування чужим майном передбачено у ст.ст.401-406 ЦК України. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (ч.2 ст.406 ЦК України).

Доказів на підтвердження укладення між позивачем та відповідачами будь-яких договорів, на підставі яких за ним би зберігалося право користування спірним житлом, надано не було, і таких не здобуто судом під час розгляду справи.

Отже лише сам по собі факт реєстрації відповідачів у спірному житлі без фактичного проживання у ньому, враховуючи намір позивача, як власника вільно володіти, користуватися, а також розпоряджатися таким житлом, безумовно перешкоджає у вчиненні ним таких дій. Право позивача, яка придбала квартиру, є порушеним та підлягає захисту, оскільки із припиненням права власності колишнім власником на квартиру, втрачається й право користування жилим приміщенням членами його сім`ї.

Отже суд вважає за можливе здійснити захист порушеного права позивача шляхом визнання відповідача такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням, позов є підставними та підлягає задоволенню. Інших обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи суд не встановив. Суд вирішив справу за наявними матеріалами за відсутності відзиву відповідачів.

Вирішуючи подану представником позивача заяву про виклик свідка, суд виходить з того, що згідно із ухвалою суду від 09 листопада 2021 року та відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Водночас, заявляючи про виклик та допит свідка, стороною позивача не заявлено клопотання про зміну порядку слухання справи, таке рішення судом не приймалося, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення заяви.

Судові витрати

У порядкуст.141 ЦПК України на відповідачів слід покласти сплачені при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.258,259,263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності жилим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 454,00 грн судового збору з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення..

Рішення набирає законної сили в порядкуст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1

Повне судове рішення складено 20 січня 2022 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО