КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №755/16411/21 Головуючий у 1 інстанції: Яровенко Н.О.

Провадження №22-ц/824/462/2022 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

11 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Скрекотень Ольги Володимирівни представника ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Ясінської Катерини Михайлівни - старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), Центральне міжрегіональне управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання дій державного виконавця незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Ясінської К.М. - старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: Дніпровський ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), Центральне міжрегіональне управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання дій державного виконавця незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Ясінської Катерини Михайлівни , треті особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), Центральне міжрегіональне управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання дій державного виконавця незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції адвокат Скрекотень О.В. представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду, справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що до оформлення скарги на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця висуваються загальні вимоги з оформлення та наповнення змісту, які передбачені ст. ст. 174, 175 ЦПК України. Кожна позовна заява по суті є вмотивованою скаргою позивача з вимогами, що мають задовольнити суди по відношенню до відповідача. Усі заяви або скарги до суду першої інстанції загальної юрисдикції оформлюються у вигляді заяв або позовних заяв (позовів).

На думку апелянта судом першої інстанції безпідставно застосовано Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» №5 від 03 червня 2016 року, оскільки, оскільки постанова про накладення арешту на майно та постанова про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не тотожні за змістом.

Посилається на те, що оскарження (як процес подання документів в ті чи інші інстанції) дій чи бездіяльності державних виконавців оформлюється відповідно до вимог ЦПК України, а тому позови про визнання дій державного виконавця незаконними та зобов`язання вчинити певні дії можуть пред`являтися до суду, який ухвалив рішення, а саме, до Дніпровського районного суду Києва в порядку та за формами звернення, що передбачені процесуальними правами, визначеними ЦПК України (ст. 28 ЦПК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Стрекотень О.В. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернулась до суду із позовом до старшого державного виконавця Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінської К.М., треті особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), Центральне міжрегіональне управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

У позові просила суд визнати дії державного виконавця незаконними та зобов`язати скасувати постанову про обмеження у праві виїзду за кордон.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції керувався ст. 186 ЦПК України вважаючи, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку позовного провадження в цивільному судочинстві.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За положеннями ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 2 ст.74 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За таких обставин юрисдикція адмінсудів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адмінсудів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика палата ВС у постановах від 06.06.2018 у справах №921/16/14-г/15 та №127/9870/16-ц, від 28.11.2018 у справі №2-01575/11, від 13.03.2019 у справі №545/2246/15-ц, від 3 та 10.04.2019 у справах №370/1288/15 та №766/740/17-ц, від 29.05.2019 у справі №758/8095/15-ц.

Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позивач оскаржує дії старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінської К.М. щодо винесення постанови від 03 серпня 2021 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України на виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва про сплату аліментів та просить зобов`язати державного виконавця здійснити дії по скасуванню зазначеної постанови.

У такому випадку рішення, дії посадових осіб органів державної виконавчої служби підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 не вірно звернулась до суду із позовом до суду, тоді як такі питання вирішуються в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (Розділ VII ЦПК України) за відповідною скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця.

Позиція суду першої інстанції підтверджується і роз`ясненням суду заявникові, проте що із вказаними вимогами вона має право звернутися до суду в порядку ст. 447 ЦПК України із скаргою на рішення державного виконавця.

Відповідно до міжнародного та європейського права з прав людини поняття доступу до правосуддя зобов`язує держави гарантувати право кожної особи на звернення до суду (за певних обставин, до альтернативного органу вирішення спорів), з метою отримання юридичного захисту, у разі якщо права особи були порушені. Таким чином, це також право, яке допомагає особі домогтися реалізації своїх прав.

Доступ до правосуддя охоплює низку людських прав, а саме: право на справедливий суд згідно зі статтями 6 ЄКПЛ та 47 Хартії основних прав ЄС і право на ефективний засіб правового захисту згідно зі статтями 13 ЄКПЛ та 47 Хартії.

Права доступу до правосуддя в Хартії основних прав ЄС можуть кореспондуватися з тими, що передбачені в ЄКПЛ. Тому судова практика ЄСПЛ є важливою для тлумачення прав Хартії.

Хоча дотримання ЄКПЛ та Хартії основних прав ЄС регулюється різними системами. Обидва акти наголошують, що права на ефективний засіб правового захисту та справедливий суд мають насамперед забезпечуватися на національному рівні.

Отже, доступ до правосуддя має враховувати наступні складові:

- справедливий і публічний розгляд справи незалежним і безстороннім судом та іншими органами;

- правову допомогу;

- право на юридичну консультацію, захист і представництво;

- право на ефективний засіб правового захисту.

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у відкритті провадження з підстав того, що справа не може бути розглянута в порядку позовного провадження цивільного судочинства, не перевіривши інші відповідності позову нормам цивільного процесуального закону та до юрисдикції якого суду відноситься спір за позовом ОСОБА_1 .

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

При вирішенні питання про відкриття провадження по справі суду першої інстанції належить перевірити, до юрисдикції якого суду підсудна справа за позовом ОСОБА_1 .

Враховуючи наведе вище, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 рокупідлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 379, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Скрекотень Ольги Володимирівни представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 січня 2022 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко