Справа № 126/858/21
Провадження № 22-ц/801/112/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 рокуСправа № 126/858/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2021 року, ухвалене суддею Бершадського районного суду Вінницької області Рудь О.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , маючи на меті отримати банківські послуги, підписала відповідну заяву від 19.11.2012. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 13000,00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.2.3, п. 2.1. 2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Отже, між сторонами укладений договір, за яким у них виникли обов`язки: у кредитора - інформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки за картковим рахункам на умовах, зазначених у пункті 1.3.1.9. договору; у позичальника - отримувати виписки про стан і здійснення операції за картковим рахункам (пункт 1.2.3.). Згідно з пунктом 1.5.2. договору неотримання чи несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє його від виконання його зобов`язань за Договором.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 16.03.2021 становить 15020,14 гривень, з яких: 12141,70 грн. заборгованість за тілом кредиту; - 2878,44 грн. заборгованість за простроченими відсотками, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2021 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15020,14 грн., яка складається з наступного: 12141,70 грн. заборгованість за тілом кредиту; - 2878,44 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовну. Вказала, що суд безпідставно задовольнив позовні вимоги в повному обсязі та не з`ясував чи дійсно між сторонами було укладено кредитний договір, чи був погоджений кредитний ліміт та відсотки. Матеріали справи не містять доказів того, що між сторонами було укладено кредитний договір. Тобто, позивач не довів належними доказами свої вимоги та обставини, на які посилався.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалася.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 19.11.2012 ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.15). У якій зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 16.03.2021 становить 15020,14 гривень, з яких: 12141,70 грн. заборгованість за тілом кредиту; - 2878,44 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 5-12).

На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана сторонами; Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 16); та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 17-42) та розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Встановлено, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та ОСОБА_1 користувалася коштами, про що свідчить виписка по картковому рахунку (а.с. 52-59) довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 14) та довідка про видані картки (а.с. 13).

Підставою звернення з позовом до суду є невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням нею кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості по кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої свій висновок мотивував тим, що позивачем доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, зокрема укладення між позивачем та відповідачем договору про надання банківських послуг шляхом надання кредиту з встановленим лімітом на картковий рахунок в спосіб, визначений Умовами та Договором, а також наявності заявленого банком розміру кредитної заборгованості.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження своїх вимог банком надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, Умови та правила надання банківських послуг.

З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 19.11.2012, слідує, що в ній зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, дату народження, ідентифікаційний код, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку.

Проте, у анкеті-заяві відсутня інформація щодо дії та строку кредитної картки, не встановлено вказаний кредитний ліміт, також не зазначена процентна ставка.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відсотків, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.11.2012, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та на Умови та Правила надання банківських послуг.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником.

Анкета-заява не містить відомостей про те, що відповідач не лише ознайомився зі змістом Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а й отримав ці Умови та правила, з якими він погодився. За відсутності у сторони цих стандартних умов та правил банку, які є невід`ємною частиною договору, оскільки містять його істотні умови, які в анкеті-заяві не викладені, сторона не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладенні договору та дотримуватися його умов, тобто визначити свою поведінку за цими правилами, що є необхідною умовою для вільного волевиявлення особи при укладенні правочину, передбаченого частиною третьою статті 203 ЦК України.

Крім того, в Анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» відсутні умови договору про зміну розміру відсотків.

Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Також банком не надано доказів ознайомлення відповідача з тарифами банку, які передбачають сплату відсотків за користування кредитом.

У Анкеті-заяві позичальника від 19.11.2012 процентна ставка не зазначена.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Подані банком до суду першої інстанції докази на підтвердження позовних вимог є суперечливими, оскільки Анкета-заява, на яку позивач посилається, як на підставу відкриття карткового рахунку та отримання відповідачем кредиту, за своїм змістом цієї обставини не підтверджує, а поданий позивачем розрахунок заборгованості також не можна взяти до уваги, оскільки він є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який повинен бути доведений первинними документами, що підтверджують підстави виникнення таких грошових зобов`язань.

Суд на вказані норми права та зібрані у справі докази увагу не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 2878,44 грн.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Разом з тим, в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12141,70 грн. рішення суду підлягає залишенню без змін, оскільки відповідач не спростувала належними та допустимими доказами тієї обставини, що вона не зверталася до позивача з метою отримання банківських послуг , тобто не спростувала факт існування між сторонами договірних правовідносин, Навпаки ОСОБА_1 визнала та не заперечувала факту підписання Анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Із виписки по кредитному рахунку, наданого позивачем, вбачається, що за заявою ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок із зарахуванням на нього суми коштів та скаржник використовувала дані кошти.

Суд першої інстанції, враховуючи надані позивачем докази, правильно виходив із наявності укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг та існування кредитної заборгованості у відповідача, що в свою чергу не було спростовано відповідачем в ході розгляду справи.

Відтак доводи скарги в цій частині, не приймаються до уваги, адже висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, апеляційна скарга відповідача підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 2878,44 грн. заборгованості за простроченими відсотками, підлягає до скасування із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не є в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст.263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, а саме: на 80,83 % (розрахунок 12141,70 грн. (задоволена частинна вимог): 15020,14 грн. (ціна позову)) х 100 = 80,83 %.

Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, а саме судовий збір за подачу позовної заяви у суд першої інстанції в розмірі 1834,84 грн. (80,83 % від 2270,00 грн), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.

В свою чергу, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 652,74 грн. (19,17 % від 3405,00 грн), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач заявив клопотання про стягнення з позивача на його користь понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу за подання апеляційної скарги у розмірі 5000,00 грн.

Так, відповідно до ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути наданні договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 прийшла до висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Відповідач всупереч положенню статті 137 ЦПК України, не надав акт наданих послуг, який підтверджує факт наданих послуг та розрахунок часу, витраченого на надання правової допомоги (детальний опис робіт), виконаних адвокатом. Разом з тим, не надано документ, який свідчать про оплату гонорару в розмірі 5000,00 грн та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлений у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що не має правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу за подання апеляційної скарги в розмірі 5000,00 грн.

Окрім того, колегія суддів зазначає , що дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованості за простроченими відсотками та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 2878,44 грн. заборгованості за простроченими відсотками - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1834,84 гривень

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 652,74 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 січня 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало