ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-др/753/8/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Сирбул О.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника відповідача ОСОБА_1 - Скрипчука М.Є. про винесення додаткового рішення про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року від представника відповідача ОСОБА_1 - Скрипчука М.Є. надійшла заява про винесення додаткового рішення про відшкодування судових витрат, в якій він просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, в сумі 25 000,00 грн., понесених згідно умов Договору про надання правової допомоги № 0103/21 від 01.03.2021, згідно квитанцією сплати грошових коштів.

В обґрунтування вказаної заяви представник посилався на те, що внаслідок залишення без розгляду цивільної справи у зв`язку з поданою позивачем заяви, відповідач поніс витрати. Так, заява ОСОБА_3 була подана після того, як до суду надійшли результати другої експертизи, які підтвердили, що розписка була написана ОСОБА_3 особисто. Отже, результати експертизи повторно визначили безпідставність позовних вимог. Вважає, що внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідач поніс певні витрати, які мають бути компенсовані у передбаченому законом порядку.

За змістом положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Сторони в судове засідання не викликались.

Суд дослідивши матеріали справи та подану заяву, приходить до наступного висновку.

У провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.

Ухвалою суду від 10.12.2021 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним залишено без розгляду.

01 берзеня 2021 року між відповідачем ОСОБА_1 та адвокатом Скрипчуком М.Є. було укладено Договір № 0103/21 про надання правової допомоги.

Сторони дійшли згоди відповідно до п. 5.1. Договору визначили вартість послуг адвоката в розмірі 25 000,00 грн.

01 березня 2021 року ОСОБА_1 сплатила адвокату 25 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 010312 від 01.03.2021.

Згідно п. 5, ч. 1, ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною 5 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Отже зі змісту частини 5 статті 142 ЦПК України вбачається, що про залишення позову без розгляду у справі виноситься ухвала, в якій може бути вирішене питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Разом з тим, необхідною умовою для застосування частини 5 статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду є доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій. Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо. При цьому відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами (правові висновки Верховного Суду в постанові від 14 січня 2021 року в справі № 521/3011/18, провадження № 61-10254св20).

Аналіз процесуальної норми вказує на те, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Згідно позиції Верховного суду, викладену в Постанові від 18.12.2019 № 741/1681/17 законодавець гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов у вказаній редакції ЦПК України, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позива, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі №148/312/16-ц.

Аналогічної правової позиції дотримувався Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 543/408/17 і в цій же постанові роз`яснив, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в ухвалі, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини і чим це підтверджується.

З огляду на зміст заяви, представник відповідача не надав належних та допустимих доказів, якими встановлюється необгрунтованість дій позивача у розумінні вимог ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Разом із тим, саме по собі залишення позову без розгляду не є підставою для покладення судових витрат, понесених відповідачем, на позивача, оскільки положення ст. 257 ЦПК України мають застосовуватися у системному зв`язку зі спеціальними нормами ст. 141, 142 ЦПК України, якими врегульовано підстави і порядок розподілу судових витрат.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч. 1 ст. 55 Конституції України, п. 1 ст. 6 Конвенції, ч. 1 ст. 4 ЦПК України. Суд може обмежити реалізацію цього права, зокрема, у порядку, встановленому ст. 44 ЦПК України. Проте суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, не встановив факт зловживання позивачем його процесуальними правами.

Залишення позову без розгляду, саме по собі не підтверджує понесення відповідачем судових витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача, оскільки перевірка правильності звернення до суду із відповідною заявою або скаргою, відкриття провадження або відмова у відкритті провадження в зв`язку із належністю справи до іншого судочинства належить до компетенції суду і відповідальність за правильність таких процесуальних дій і їх наслідки не може покладатися на сторін у справі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, за яких можна вважати дії позивача необґрунтованими та такими, що призвели до безпідставного понесення витрат відповідачем, так само матеріалами справи не підтверджується і зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки стороною відповідача не доведено, а судом не встановлено факту вчинення з боку позивача дій, які можна визнати необґрунтованими у розумінні ч. 5 ст. 142 ЦПК України, вимоги заяви представника відповідача ОСОБА_1 - Скрипчука М.Є. про стягнення судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн. не ґрунтуються на вимогах ст.ст. 142, 256 ЦПК України та задоволенню не підлягають.

Керуючись ч. 5 ст. 142, 259, 260, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені заяви представника відповідача ОСОБА_1 - Скрипчука М.Є. про винесення додаткового рішення про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається протягом 15 днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: