17.01.2022 Справа №607/715/22
Справа №607/715/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2022 року м.Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в складі Черніцька І.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рукавець О.В., про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рукавець О.В., звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом визнання за ним права власності на Ѕ частину однокімнатної квартири за АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог позивач вказав, що 16 травня 2013 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час спільного подружнього життя, за кошти отримані від продажу квартири, яка належала особисто йому, ними було придбано однокімнатну квартиру за АДРЕСА_2 . Реєстрація права власності здійснена за відповідачем. Після розірвання шлюбу між ними не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна.

Посилаючись на наведене та те, що між сторонами спору не досягнуто згоди щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, просив задовольнити позов.

Одночасно, позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на однокімнатну квартиру за АДРЕСА_2 та заборони іншим особам вчиняти будь-які щодо вказаного майна.

Заяву мотивовано тим, що рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 24 грудня 2021 року між ними розірвано шлюб. На даний час між ними існує спір щодо поділу спірного майна подружжя. Право власності на спірну квартиру оформлено за відповідачем, а тому остання вправі відчужити даний об`єкт нерухомості, без згоди позивача.

На даний час у спірній квартирі проживає відповідач та чинить йому перешкоди у користуванні квартирою. Посилаючись на наведене та те, що у разі відчуження спірного майна, виконання можливого рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, буде неможливим, просить заяву задовольнити.

Суд, розглянувши заяву та матеріали позову, вважає, що заява позивача про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

В судове засідання сторони не викликались.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

В силу вимог ч.ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року за № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Положеннями ст. 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до вимог ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо поділу спільного сумісного майна. Предметом позову є вимоги про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за ним права власності на Ѕ частину однокімнатної квартири за АДРЕСА_1 .

Право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав за № 286301301 від 23.11.2021 року, 18 серпня 2021 року за ОСОБА_2 здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги те, що між сторонами спору існує спір, приймаючи до увагу те, що позивач в порядку поділу майна просить визнати за ним право власності на Ѕ частину спірної квартири, належність нерухомого майна відповідачу, з урахуванням того, що підставою для звернення до суду із заявою про забезпечення позову є ймовірність відчуження вказаного майна на користь третіх осіб, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви та накладення арешту на однокімнатну квартиру за АДРЕСА_2 , шляхом заборони її відчуження.

При обранні заходу забезпечення позову суд бере до уваги, що накладення арешту на майно, що полягає в заборонні користування даним майном, є неспівмірним з заявленими позовними вимогами, так як передбачає, в тому числі, можливість заборони користування майном. Разом з тим, така правомочність власника не може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, та саме заборона відчуження зможе ефективно захистити права позивача.

В задоволенні частини вимог заяви про забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти будь-які щодо вказаного майна слід відмовити, оскільки позивачем не вказано жодних обґрунтувань для застосування цього виду забезпечення позову разом із арештом.

Крім того, в силу вимог ст. 152 ЦПК України, накладення арешту на майно та заборона вчиняти дії це два самостійні види забезпечення позову.

Таким чином, суд вважає, що такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно шляхом заборони відчуження є співмірним, достатнім та в той же час не буде порушувати прав відповідача.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з вимогами ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.151-153 , 208-210, ч. 2 ст. 294 ЦПК України ,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рукавець О.В., про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову у цивільній справі №607/715/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Накласти арешт на однокімнатну квартиру за АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), шляхом заборони її відчуження.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Копію ухвали негайно після її постановлення надіслати заявнику та відповідачу для відому, а також у відповідний відділ державної виконавчої служби, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотання учасника справи у порядку вимог ст. 158 ЦПК України.

Строк пред`явлення ухвали до виконання 3 роки.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 15 днів з дня її проголошення або складення повного тексу судового рішення. Якщо ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, учасник справи має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 17 січня 2022 року.

Суддя Тернопільського

міськрайонного суду І.М. Черніцька