Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.01.2022 Справа №607/14601/21

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Киреньки Г. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він був власником нежилого приміщення стоматологічного кабінету площею 52,5 кв. м за адресою АДРЕСА_1 . 10 листопада 2017 року між ОСОБА_1 , з однієї сторони (Орендодавцем) та ОСОБА_2 з другої сторони (Орендарем) було укладено договір оренди (Договір). Відповідно до п. 1 Договору Орендодавець надав, а Орендар прийняв в орендне користування приміщення площею 52 кв. м за адресою АДРЕСА_1 для облаштування стоматологічного кабінету. Відповідно до п. 3.1. Договору орендна плата в сумі 3 500 грн щомісяця. Станом на 21 березня 2019 року відповідачем не було внесено орендну плату за користування приміщенням за останні 4 місяці підряд в загальній сумі 14 000,00 гривень. З врахуванням цієї обставини, позивачем 21 березня 2019 року на адресу відповідача засобами поштового зв`язку було направлено повідомлення про відмову від договору оренди, у якому ОСОБА_1 повідомив, що на підставі ч. 1 ст. 782 ЦК України він відмовляється від договору оренди, укладеного між сторонами 10 листопада 2017 року, і вимагає негайного повернення з оренди приміщення площею 52 кв. м за адресою АДРЕСА_1 . При цьому позивачем зверталась увага відповідача, що Договір оренди буде вважатися припиненим з моменту отримання ОСОБА_2 повідомлення про відмову від договору оренди. Також у повідомленні про відмову від договору оренди позивач просив не пізніше ніж через 5 календарних днів з моменту його отримання повернути йому приміщення площею 52 кв. м за адресою АДРЕСА_1 , про що скласти відповідний акт прийомупередачі (повернення) орендованого приміщення та сплатити заборгованість по сплаті орендної плати включно до дня повернення приміщення з оренди. До вказаного повідомлення про відмову від договору оренди було додано два примірники акту прийомупередачі (повернення) орендованого приміщення. Повідомлення про відмову від договору оренди разом з двома примірниками акту прийомупередачі (повернення) орендованого приміщення було отримано особисто відповідачем 27 березня 2019 року, що підтверджується відомостями із сайту AT «Укрпошта» про відстеження рекомендованого поштового відправлення №855. Разом з тим, ОСОБА_2 приміщення з оренди не повернуто, орендну плату за період з грудня 2018 року до травня 2021 року не внесено. З врахуванням розміру орендної плати, визначеної у п. 3.1 Договору, заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати складає 101 500,00 гривень. Розрахунок: 3 500,00 грн * 29 (кількість повних місяців прострочення) = 101 500,00 грн.

Приміщення, яке було об`єктом оренди згідно договору оренди від 10 листопада 2017 року 19 квітня 2021 року було продано з прилюдних торгів і 21 травня 2021 року, право власності на вказане приміщення зареєстровано за новим власником. У зв`язку із цим заборгованість зі сплати орендної плати нарахована включно по квітень 2021 року, тобто виключно за місяці, коли власником приміщення був позивач.

З огляду на зазначене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 101 500,00 грн заборгованості зі сплати орендної плати та понесені судові витрати.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

30 листопада 2021 року судом зареєстровано відзив на позов, поданий відповідачем, у якому той просить поновити строк для подання відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог. Покликається на те, що відповідно до положень ст. 761 ЦК України право передачі майна у оренду має власник речі або особа, якій належать майнові права. Орендодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору оренди. Позовна заява не містить положень, які б вказували, що позивач мав право на укладення договору оренди від 10 листопада 2017 року, а тому з врахуванням положень ст.ст. 203, 215 ЦК України, такий правочин є недійсним. За положеннями ЦК України, істотними умовами договору найму є: об`єкт оренди (склад і вартість майна); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; відновлення майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; відповідальність сторін. За згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови. Як вбачається із наданого позивачем договору, такий не містить істотної умови, зокрема щодо терміну дії договору; виправлення в договорі, які не засвідчені підписами сторін, не можуть вважатися умовами договору. Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Як вбачається з договору оренди п. 3.1 передбачено, що «орендна плата в сумі 3500 грн сплачується згідно рахунків орендодавця». Жодного рахунку від орендодавця позивача відповідач не отримував, та в позові він і не стверджує цього, а тому з яких міркувань позивач розраховує суму у 3500 грн загалом чи як помісячну плату невідомо, оскільки підстави для нарахування відсутні.

Окрім того відповідач повідомив, що в період з січня 2018 року по січень 2020 року він перебував в зоні АТО, а тому його фактично не було на території Тернопільської області, тому він фізично не міг використовувати приміщення за договором оренди.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Покотило Ю. В. не з`явилися в судове засідання, адвокат подав суду заяву, у якій просив розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задоволити з підстав, що викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав клопотання, у якому просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

10 листопада 2017 року між ОСОБА_3 (орендодавець) та ОСОБА_4 (орендар) було укладено договір оренди, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в орендне користування приміщення площею 52 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 для облаштування стоматологічного кабінету (п. 1 Договору). Орендодавець зобов`язується своєчасно надати орендареві вказане в п.1 приміщення (п. 2.1. Договору). Орендар зобов`язується: укласти з комунальними службами угоди і самостійно розраховуватись з ними за надані послуги; втримувати приміщення в чистоті, виконувати всі санітарні та протипожежні правила; відповідати матеріально перед орендодавцем за збитки, які можуть виникнути з вини орендаря (п. 2.2. Договору). Орендар не має права без згоди орендодавця передавати обов`язки по договору третій стороні, використовувати орендований кабінет як заставу (п. 2.3. Договору). Після закінчення терміну орендного користування приміщенням, або у випадку дострокового розірвання договору, в 10деннний термін орендар здає орендодавцеві приміщення в добротному стані і зі всіма зробленими у ньому покращеннями, які не можуть бути відокремлені без пошкодження приміщень та конструкцій будинку (п. 2.4. Договору). 3.1. Орендна плата в сумі 3500 грн сплачується згідно рахунків орендодавця (п. 3.1. Договору). Розмір орендної плати може бути змінений за згодою сторін (п. 3.2. Договору).

21 березня 2019 року ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 повідомлення про відмову від договору оренди, у якому зазначив, що станом на 21 березня 2019 року орендарем не внесено орендну плату за користування приміщенням за останні 4 місяці підряд в загальній сумі 14 000,00 гривень. З врахуванням цієї обставини, орендодавець на підставі ч. 1 ст. 782 Цивільного кодексу України відмовився від договору оренди, укладеного між сторонами 10 листопада 2017 року, і вимагав негайного повернення з оренди приміщення площею 52 кв. м за адресою АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_1 підписав акт прийомупередачі (повернення) орендованого приміщення, де зазначив, що не сплачено орендну плату за період з грудня 2018 року до березня 2019 року включно в сумі 14 000,00 гривень.

Вказані документи були надіслані ОСОБА_2 , що підтверджується накладною АТ «Укрпошта» № 855.

Із витягу з сайту https://ukrposhta.ua/ вбачається, що зазначене вище відправлення було вручено особисто 27 березня 2019 року у смт Торчин.

Як слідує із Інформаційної довідки № 97079240 від 12 вересня 2017 року нежиле приміщення, стоматологічний кабінет загальною площею 52,5 кв.м., що за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. 08 квітня 2011 року на підставі іпотечного договору № 1733 накладено обтяження на вказане приміщення; 06 березня 2012 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 ; 01 серпня 2012 року ухвалою Тернопільського міськрайонного суду № 1915/11399/12 від 27 липня 2012 року накладено арешт на нежиле приміщення, приміщення магазину, загальною площею 182,30 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 ; 23 серпня 2012 року на вказане майно накладено арешт на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 33828176 від 15 серпня 2012 року. Також постановами державного виконавця від 23 березня 2015 року, 17 березня 2015 року, 22 березня 2013 року, 15 березня 2013 року накладалися арешти на нерухоме майно ОСОБА_1 .

Згідно протоколу № 535097 проведення електронних торгів 19 квітня 2021 року нежитлове приміщення цокольного поверху загальною площею 52,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , було продане на електронних торгах 19 квітня 2021 року за 253 445,28 грн.

Та як слідує із Інформаційної довідки № 270863348 від 17 серпня 2021 року вказане нежитлове приміщення 21 травня 2021 року зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_5 .

Із військового квитка ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 вбачається, що 17 січня 2018 року він зарахований начальником медичної служби, 17 січня 2020 року виключений.

Також 29 листопада 2021 року Тернопільським об`єднаним центром комплектування та соціальної підтримки видано довідку № К/134 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він дійсно проходив військову службу у Збройних Силах України з 09 січня 2018 року по 17 січня 2020 року. Безпосередню брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях: 11 жовтня 2018 року по 05 червня 2019 року.

Відтак, суд вважає, що до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) вбачається, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин, до яких законодавцем віднесено договір оренди (ст. 759 ЦК України).

Положеннями ст. 509 ЦК України визначено поняття зобов`язання правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майн, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 638 ЦК України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ч. 2 ст. 795 ЦК України).

Отже, за змістом наведених норм закону та умов договору єдиним достатнім та допустимим доказом на підтвердження передання відповідачу орендованого приміщення є акт прийманняпередачі об`єкта нерухомості.

Загальними положеннями про найм (оренду) передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди) (стаття 759 ЦК України).

Частиною третьою статті 653 ЦК України встановлено, що в разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Тобто законодавець передбачив загальне правило, за яким визначається як початок, так і припинення договірних правовідносин з оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини).

Фактом початку та, відповідно, припинення правовідносин між сторонами у виниклому спорі є підписання акта прийманняпередачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря.

Сторони можуть установити й інший момент відліку строку, однак цю обставину вони повинні узгодити та викласти у договорі оренди.

Відтак, якщо в матеріалах справи немає відповідних актів прийманняпередачі нежитлового приміщення площею 52 кв. м за адресою АДРЕСА_1 орендарю, а також повернення спірного майна орендодавцю, у зв`язку з чим у цьому випадку визначальним для правильного застосування положень статті 629 і частини другої статті 795 ЦК України та стягнення орендної плати є встановлення періоду фактичної можливості користування орендованим приміщенням. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 127/14633/16ц, провадження № 1493цс18.

Договір, на який покликається позивач датується 10 листопадом 2017 року, однак, як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних Силах України з 09 січня 2018 року по 17 січня 2020 року, що виключає його можливість у вказаний період користуватися нежитловим приміщенням площею 52 кв. м за адресою АДРЕСА_1 , яке йому ОСОБА_1 не передавалося.

Крім того, суд звертає увагу, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів щодо погодження між сторонами всіх істотних умов договору оренди, передбачених ч. 1 ст. 759 ЦК України, зокрема строку передачі майна в оренду. Дописка «терміном на один рік» не є умовою договору оренди від 10 листопада 2017 року в розумінні статті 628 ЦК України

Враховуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що наданий позивачем Договір оренди від 10 листопада 2017 року не містить усіх істотних умов договору оренди. Будьяких належних доказів, що свідчать про досягнення згоди сторін щодо строку надання майна в оренду матеріали справи не містять. Окрім цього, між сторонами не складено визначеного законом акту прийманняпередачі спірного приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 , що унеможливлює встановити початок дії договору визначеного об`єкту нерухомого майна. Відтак, з урахуванням всіх обставин справи слід дійти висновку, що позивачем не доведено факту існування між сторонами саме орендних правовідносин з приводу вищезазначеного приміщення.

Тобто, договірні відносини між сторонами, які б можливо було кваліфікувати як орендні, не були встановлені, оскільки сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних умов, які притаманні цьому виду правочину, а тому суд дійшов висновку, що договір оренди від 10 листопада 2017 року є неукладеним.

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 та Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №456/2946/17.

Разом з тим, суду не надано доказів про те, що договір частково або повністю був виконаний сторонами.

Згідно із положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ознаками судових доказів є їх належність, допустимість, достовірність і достатність.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) , який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) .

Беручи до уваги вищезазначене, оскілки за наслідками виниклого спору встановлено, що договір оренди від 10 листопада 2017 року є неукладеним, суд робить висновок про відсутність у позивача прав за цим договором i відмовляє у позові про їх захист.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 81, 89, 244, 263, 268, 273, 352355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення суду складено 17 січня 2022 року.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська