Справа № 212/9949/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2022 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання Ігнатьєвої А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання передати пошкоджений транспортний засіб,
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06.10.2016 приблизно о 02.00 год. відбулася ДТП за участь транспортних засобів Mercedes-Benz моделі Atego, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля МАЗ 6336, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , у результаті якої пасажир Mercedes-Benz ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. 02.08.2017 в рамках кримінального провадження ОСОБА_2 був заявлений позов до ОСОБА_1 та ПрАТ «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області був задоволений частково і з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди 145 149,00 грн. та витрати на проведення автотехнічного дослідження в розмірі 2500 грн. При цьому, судом не було вирішено питання про передачу фізично знищеного автомобіля на користь ОСОБА_1 , у той час як на користь ОСОБА_2 було стягнуто повну ринкову вартість за цей автомобіль. Відповідно до висновку авто товарознавчого дослідження № Д63/10/16 від 31.10.2016 вартість відновлюваного ремонту автомобіля МАЗ р.н. НОМЕР_1 з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, отже вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля МАЗ, р.н. НОМЕР_1 , на дату 25.10.2016 становить 193 149,00 грн., що прирівнюється до ринкової вартості аналогічного автомобіля, але судом не було вирішено питання щодо повернення залишків пошкодженого автомобіля у власність ОСОБА_1 . Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 посилається на положення ст. ст. 22, 1191 ЦК України.
12 листопада 2021 року ухвалами судді звільнено позивача від сплати судового збору, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи.
02 грудня 2021 року, 22 грудня 2021 року судовий розгляд був відкладений через відсутність відомостей про належне сповіщення відповідача про час, дату та місце проведення судового засідання.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, у наданій суду письмовій заяві представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Відповідач повторно не з`явився до суду, повідомлявся належним чином про дату, час і місце судового засідання, про причини своєї неявки не повідомив, відзив не подав.
Відповідно до вимог статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд).
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.
06 жовтня 2016 року близько 02.00 год. ОСОБА_1 , керуючи вантажним автомобілем Mercedes-Benz моделі Atego, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , рухаючись на 22 км +800 автодороги Н-14 Олександрівка - Кіровоград - Миколаїв, за межами с. Підлісне Олександрівського району Кіровоградської області, зі сторони сел.. Олександрівка Кіровоградської області в напрямку м. Кропивницький, грубо порушуючи п.п. 1.2, 10.1, 12.1, 13.1, 13.3 ПДР України, допустив зіткнення з вантажним автомобілем марки МАЗ моделі 5336, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом марки МАЗ моделі 837810, реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_5 , який належить ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку.
У результаті ДТП пасажир Mercedes-Benz моделі Atego, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2021 року, який набрав законної сили 14 червня 2021 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_1 звільнено від призначеного покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Крім того, зазначеним вироком суду позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ПрАТ «Київський страховий дім» частково задоволено, зокрема з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди 145 149,00 грн. та витрати на проведення авто технічного дослідження в розмірі 2500,00 грн.

При цьому, суд виходив з того, що згідно зі ст. 1194 ЦК України до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_1 підлягає різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка складає 144 149,00 грн., франшиза у розмірі 1000 грн. та витрати на проведення авто технічного дослідження вартістю 2500,00 грн.

Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

За змістом указаної правової норми транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 643/4161/15-ц, провадження № 61-13692св18, зроблено висновок, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Аналогічні висновки щодо необхідності згоди позивача із визнанням транспортного засобу фізично знищеним містяться в Постанові від 04 квітня 2019 року, справа № 758/8578/15-ц, провадження № 61-8962св18 та Постанові від 02 жовтня 2019 року, справа № 164/342/17, провадження № 61-30093св18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 14, 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д63/10/16 від 31.10.2016 з доповненнями від 15.03.2017, сума матеріальної шкоди, заподіяної з технічної точки зору володільцю автомобіля МАЗ 5336, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , становить 193 149,00 грн.

При цьому, у дослідницькій частині експертного дослідження у п. 1.7 зазначено експертом, що вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження при наявності однієї з наведених нижче умов, зокрема якщо, незважаючи на принципи зносу і найбільш ефективне використання, вартість відновлювального ремонту не являється меншою його ринкової вартості, зазначивши загальну вартість відновлювального ремонту у розмірі 254495,33 грн., ринкову вартість у розмірі 193 149,00 грн.

На підставі п. 8.2 Методики, експерт визначив суму матеріальної шкоди у розмірі ринкової вартості - 193 149,00 грн.

Вказаним висновком відновлювальна вартість встановлена без урахування коефіцієнта фізичного зносу, висновком не встановлено, що ремонт автомобіля, що належить відповідачу є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а також ним не встановлена вартість залишків пошкодженого автомобіля (а.с.8-27).

Також, у вказаному висновку визначається експертом матеріальна шкода станом на 25.10.2016, у доповненні до висновку не зазначається жодна дата, на яку визначена шкода, а у дослідницькій частині експерт посилається на визначення вартості на момент пошкодження, тоді як ДТП відбулася 06.10.2016.

Крім того, з наданої позивачем копії вироку не вбачається, що останнім було заявлено про передачу йому залишків пошкодженого у ДТП транспортного засобу і це було предметом розгляду під час кримінального провадження, так само не вбачається згоди володільця транспортного засобу на визнання автомобіля фізично знищеним, оскільки пред`явлення позову у визначеному позивачем розмірі, не є безумовною підставою для визнання ним автомобіля фізично знищеним і не може бути безумовною підставою для задоволення позову про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Так само, позивачем на час пред`явлення позову не надано суду доказів на підтвердження перебування спірного автомобіля у власності відповідача, не надано клопотань про витребування таких доказів у разі неможливості їх отримання у порядку ст. 84 ЦПК України.

Також, суд звертає увагу, що окрім згоди власника транспортного засобу на визнання останнього фізично знищеним, необхідною умовою для передачі пошкодженого автомобіля є відшкодування шкоди особою, яка її заподіяла, у повному обсязі.

Позивач просить суд передати у його приватну власність залишки фізично знищеного транспортного засобу, при цьому не ставить питання про передачу йому майна на майбутнє після повного відшкодування шкоди, і не надає доказів на підтвердження відшкодування ним стягнутої на користь володільця автомобіля матеріальної шкоди, що унеможливлює висновок суду про правомірність такої вимоги.

Як визначено ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як констатовано у ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, тягар доказування покладається виключно на особу, яка посилається на ту чи іншу обставину.

Беручи до уваги вищевказане, суд дійшов висновку про недоведеність вимог позивача зважаючи на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність усіх правових підстав для передачі йому залишків пошкодженого у ДТП автомобіля, а тому відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12-13, 76-82, 211, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання передати пошкоджений транспортний засіб.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено та підписано 17 січня 2022 року.

Суддя: О. В. Колочко