ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/87/19Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/817/57/22 Доповідач - Гірський Б.О.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Гірський Б.О.

Суддів - Бершадська Г. В., Хома М. В.,

за участю секретаря - Панькевич Т.І.

представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 604/87/19 за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2021 року, ухвалене суддею Сташківим Н.Б., в справі за позовом акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 23.01.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір №3, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 20 000,00 євро зі сплатою 10,5 % річних, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше 22.01.2009 року.

На забезпечення належного виконання зобов`язань, що випливають з вказаного кредитного договору ОСОБА_2 передано в заставу належне йому майно, а саме: сідловий тягач Volvo FH 12., 1997 року випуску, р.н.з. НОМЕР_1 та напівпричіп рефрежиратор Lamberet Vannes, 1991 року випуску, р.н.з. НОМЕР_2 .

У зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань 20.11.2009 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис №1302, яким вирішено звернути стягнення на вказане заставне рухоме майно, однак станом на день подання позову відомості щодо погашення заборгованості відсутні.

Зазначає, що остання сплата позичальником здійснена 23.01.2019 року в сумі 50 євро, що стверджується платіжним дорученням №.

У зв`язку з наведеним, просили суд стягнути з ОСОБА_1 в користь банку заборгованість в розмірі 18 997,42 євро, що еквівалентно 601 704, 03 грн., з яких: 17471,89 євро - заборгованість за основним боргом та 1575,53 євро - 3% річних по простроченому основному боргу.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2021 року у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позичальником періодично, з 2011 р. по 2019 р., вносились грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що позов подано поза межами строків, встановлених ст.257 ЦК України.

Зокрема зазначає, що протягом 2015 року, 04.02.2016 року, 29.03.2016 року, 23.01.2019 року та 01.02.2019 року ОСОБА_1 здійснювалась оплата заборгованості за кредитним договором.

Крім того, у матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строків позовної давності.

Вважає також, що судом безпідставно відмовлено позивачу у стягненні з відповідача 3% річних від прострочених сум заборгованості по тілу кредиту, оскільки такі нараховані у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом зі спливом строків позовної давності, і належних доказів, які б свідчили про їх переривання, зокрема, погашення боргу відповідачем особисто або через уповноваженого представника суду не надано.

Зазначає, що при оформленні заяв на переказ готівки від 23.01.2019 року та від 01.02.2019 року працівником банку особа платника не встановлювалась.

Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним.

У судовому засіданні представник ПАТ «Державний ощадний банк» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» підтримав апеляційну скаргу в її межах, посилаючись на доводи, викладені в ній.

Представник ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Крім того зазначив, що про застосування строків позовної давності ним було заявлено в судових дебатах в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників цивільного процесу, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у спосіб визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 23.01.2006 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», яке згодом перейменовано на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №3 на суму 20 000,00 євро зі сплатою 10,5 % річних і кінцевим терміном повернення 22 січня 2009 року.

На виконання п.1.3 кредитного договору кредит надано одноразово - готівкою, що підтверджується заявою на одержання кредиту від 21.12.2005 року (а.с.13 т.1).

Згідно п.1.6 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалась здійснювати погашення кредиту щоквартальними частинами в сумі 1667,00 євро до 22 січня 2009 року шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань.

Позичальник за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісій, винагород та інших платежів за цим Договором зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,02% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення (п.4.2 Договору).

Відповідно до пп. 3.2.2 п.3.2. кредитного договору сторони погодили, що при виникненні простроченої заборгованості за кредитом або процентами чи комісійними винагородами (у разі їх стягнення згідно з умовами цього договору), а також в інших випадках, передбачених цим договором, Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку в тому числі, шляхом звернення на заставлене майно.

Пунктом 6.7. кредитного договору визначено, що сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до 3 років для всіх грошових зобов`язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені, тощо), що передбачені умовами цього Договору.

24.01.2006 року, на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено договір застави, відповідно до якого заставодавець передав у заставу належне йому майно, а саме : сідловий тягач марки Volvo FH 12., 1997 року випуску, р.н.з. НОМЕР_1 та напівпричіп рефрижератор Lamberet Vannes, 1991 року випуску, р.н.з. НОМЕР_2 (а.с.8-9 т.1).

09.11.2009 року приватним нотаріусом Підволочиського нотаріального округу Коломійчуком О.І. вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на вказане рухоме майно, в межах суми стягнення 20694,61 євро, що еквівалентно 245852,00 грн. (а.с.10 т.1).

Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 перед ТВБВ №10010/039 філії Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» за кредитним договором №3 від 23 січня 2006 року станом на 16 січня 2019 року становить 19047,42 євро (а.с.11 т.1).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дійшовши висновку про порушення позичальником взятих кредитних зобов`язань, суд першої інстанції відмовив у задоволенні пред`явленого ПАТ «Державний ощадний банк» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» позову з тих підстав, що банком пропущено строк позовної давності.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом правильно встановлено фактичні обставини справи, на підставі яких дано належну правову оцінку та зроблено обґрунтовані висновки по суті позовних вимог.

Згідно із ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі до винесення ним рішення, є підставою для відмови у позові (частини 3,4 ст.267 ЦК України).

Позовна давність виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення ЄСПЛ від 20 грудня 2007 року у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Крім того, переривання позовної давності поза її межами не відбувається.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24 квітня 2019 року в справі № 569/8314/14-ц.

З позовної заяви вбачається, що банк обґрунтовує свої вимоги здійсненням ОСОБА_1 періодичних платежів по сплаті заборгованості за договором кредиту №3 від 23.01.2006 р., зокрема протягом 2015-2016 років, у 2019 році, що свідчить про визнання нею боргу.

Із заяв на переказ готівки № від 23.01.2019 року (а.с.95 т.1) та № від 01.02.2019 року (а.с.96 т.1) на суму 50 євро вбачається, що вони містять підпис платника та у графі платник зазначена ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку експерта Хмельницького відділення КНДІСЕ №958-961/21-26 від 19.05.2021 року підпис у графі «Підпис платника» у вказаних заявах виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.211-216 т.1).

Як пояснила ОСОБА_1 в суді першої інстанції кошти на погашення кредитної заборгованості у 2015-2016 роках, 2019 році нею не вносились та вона нікого не уповноважувала на здійснення таких платежів.

Таким чином, встановивши, що позивач звернувся до суду зі впливом позовної давності, про застосування якої заявив представник відповідача в судових дебатах, зокрема вказавши що банк пропустив строки звернення до суду, строки позовної давності, а тому дана справа не підлягає до задоволення і належних та допустимих доказів, які б свідчили про її переривання, зокрема, погашення боргу відповідачем особисто або через уповноваженого нею представника, суду не надав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Крім того, судом першої інстанції вірно не взято до уваги надані позивачем меморіальні ордери за період 2015-2016 років, а саме: №36565459 від 05 листопада 2015 року, №3713750 від 25 листопада 2015 року, №39727142 від 04 лютого 2016 року, №415785051 від 29 березня 2016 року (знаходяться в додатку оригінали документів), як доказ здійснення часткових погашень кредитних зобов`язань позичальником, оскільки вони не містять усіх необхідних реквізитів, зокрема не зазначено платника, відсутні підписи платника, а здійснення таких фінансових операцій заперечується відповідачкою ОСОБА_1 ..

Так, відповідно до пп. 1.2 п.1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою правління Національного банку України № 174 від 01.06.2011 (яка діяла на момент здійснення касових операцій, надалі - Інструкція) цією Інструкцією визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси.

Згідно з пп.1.3 п.1 розділу IV Інструкції, касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Щодо посилань представника банку на те, що виписка з рахунку є належним доказом внесення коштів позичальником, однак судом першої інстанції її не було взято до уваги, то дані посилання на думку апеляційного суду в даному випадку не заслуговують на увагу, оскільки виписка формується на підставі первинних документів, якими є оригінали касових документів (квитанцій, меморіальних ордерів).

Відповідачка заперечує внесення нею платежів у зв`язку з чим витребовувалися оригінали касових документів за 2015-2016 роки, 2019 рік та призначалася експертиза.

Банк не надав оригіналів касових документів за період з 2015 по 2016 роки, строк зберігання яких, відповідно до вимог чинного законодавства яке регулює діяльність банків та здійснення банківських операцій, передбачений до погашення кредиту, а платежі за 2019 рік позичальником не здійснювалися, про що свідчить висновок експерта, тому судом першої інстанції вірно дано оцінку зазначеним обставинам, згідно з частиною 4 ст. 81 ЦПК України.

Враховуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що звернувшись 31.01.2019 року із позовом у даній справі позивач пропустив строк позовної давності, оскільки такий позов останній міг пред`явити протягом трьох років з дня вчинення відповідачем останнього платежу, тобто у строк до 15.08.2017 року.

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78, ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими доказами обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення не спростовують.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам права та обставинам справи; підстави для його скасування в межах вимог, заявлених як у суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі, у апеляційного суду відсутні.

Судові витрати, у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід покласти на ПАТ «Державний ощадний банк» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» в межах сум ним понесених.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк - залишити без задоволення.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2021 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді покласти на публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк в межах сум ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 січня 2022 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Бершадська Г.В.