Ухвала

Іменем України

21 січня 2022 року

м. Київ

справа № 437/502/12

провадження № 61-20812ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на ухвалу Синельниківськогоміськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною скаргою, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Синельниківський ВДВС) Бігма Г. О. щодо ненадання до Державної прикордонної служби України постанови від 15 серпня 2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України».

Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що у Синельниківському ВДВС перебуває виконавче провадження № 52052500 та виконавчий лист Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 437/502/12, виданий 20 березня 2012 року, про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а саме - до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 06 березня 2018 року державним виконавцем Синельниківського ВДВС Бігмою Г.О. в межах виконавчого провадження № 52052500 винесено постанову «Про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України». Однак в подальшому він погасив усю заборгованість з виплати аліментів. У зв`язку з відсутністю в нього будь-якої заборгованості зі сплати аліментів у межах виконавчого провадження № серпня 2018 року державним виконавцем Синельниківського ВДВС Бігмою Г. О. винесено постанову «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України». 14 січня 2020 року він уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Джоін АП» договір № К 497/200114-1 на туристичне обслуговування. Загальна вартість туристичних послуг згідно з договором склала 31 500 грн. Вказану суму туристичних послуг він особисто сплатив у повному обсязі. При проходженні прикордонного контролю 03 липня 2020 року співробітниками відділу прикордонної служби «Бориспіль 1» винесено рішення про відмову йому в перетині державного кордону України на підставі постанови Синельниківського ВДВС від 06 березня 2018 року «Про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України». Отже, в результаті протиправної бездіяльності державного виконавця Синельниківського ВДВС Бігми Г. О., що виразилася у ненаправленні до окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України постанови від 15 серпня 2018 року про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду з України було порушено його конституційне право вільно залишити територію України, оскільки фактично в день вильоту за межі України для нього не існувало встановлених законом обмежень, і лише бездіяльність державного виконавця стала причиною заборони у праві його виїзду за межі України.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано причини пропуску ОСОБА_1 строку для звернення до суду за захистом прав і законних інтересів поважними та поновлено цей строк. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Синельниківського ВДВС Бігма Г. О. щодо ненадання до Державної прикордонної служби України постанови від 15 серпня 2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України».

Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що Синельниківський ВДВС не надав доказів на підтвердження того, що стосовно боржника ОСОБА_1 були надіслані документи до Адміністрації державної прикордонної служби. При цьому в матеріалах справи наявна відповідь окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України, де вказано, що на момент проходження прикордонного контролю громадянином України ОСОБА_1 інформація щодо обмеження у праві його виїзду за кордон була наявна в базі даних, тобто постанова державного виконавця Бігма Г. О. від 15 серпня 2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України» до Державної прикордонної служби України не надходила, інакше такі відомості були би внесені до відповідної бази. Наведені факти свідчать про неправомірну бездіяльність державного виконавця Синельниківського ВДВС.

18 грудня 2021 року Синельниківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Синельниківський МВДВС) подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Синельниківськогоміськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 січня 2022 року справу призначено судді-доповідачеві Стрільчуку В. А., судді, які входять до складу колегії: Карпенко С. О., Ігнатенко В. М.

Касаційна скарга, подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), мотивована тим, що Синельниківським ВДВС надано належні та достатні докази на підтвердження факту надіслання до Адміністрації державної прикордонної служби України постанови державного виконавця Бігми Г. О. від 15 серпня 2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України», зокрема список № 516 згрупованих відправлень рекомендованих листів. Однак суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки зібраним у справі доказам. Йому не відомо, з яких підстав Адміністрація державної прикордонної служби України не пропустила боржника ОСОБА_1 за кордон.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

Судами встановлено, що постановою державного виконавця Синельниківського ВДВС Фастової С. В. від 26 серпня 2016 року (ВП № 52052500) було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі № 437/502/12, виданого 20 березня 2012 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а саме - до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Державним виконавцем Синельниківського ВДВС було обчислено сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, який складав (за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року) 23 863,57 грн. 06 березня 2018 року державним виконавцем Синельниківського ВДВС винесено постанови: про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про обмеження боржника у праві полювання, обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами не смертельної дії; про обмеження у праві керування транспортними засобами. Того ж дня вказані постанови були направлені сторонам виконавчого провадження до відома, а відповідних державним органам - до виконання, зокрема постанова про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України була направлена до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

15 серпня 2018 року державним виконавцем Синельниківського ВДВС Бігмою Г. О. винесено постанову (ВП № 52052500) «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України» у зв`язку з тим, що заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 була погашена в повному обсязі.

14 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Джоін АП» («Туроператор»), ОСОБА_4 («Турагент»), фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 («Турсубагент»), з одного боку, та ОСОБА_1 («Замовник»), з іншого боку, було укладено договір № К497/200114-1 на туристичне обслуговування.

В додатку № 1 до договору на туристичне обслуговування від 14 січня 2020 року визначено дати поїздки - з 02 липня 2020 року по 09 липня 2020 року. Виліт з міста Києва - 02 липня 2020 року. Виліт із Шарм-Ель-Шейху - 09 липня 2020 року.

Рішенням пункту пропуску «Бориспіль» від 03 липня 2020 року було відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України громадянину ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю однієї з підстав згідно зі статтею 10 Закону України «Про прикордонний контроль», а саме через наявність в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей щодо прийняття постанови державного виконавця Синельниківського ВДВС від 06 березня 2018 року про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду з України.

Згідно з відповіддю, надісланою адвокату Красюку І. В. окремим контрольно-пропускним пунктом «Київ» Державної прикордонної служби України, від 03 листопада 2020 року № 23/7365, відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ України від 30 січня 2018 року № 256/5/65, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 лютого 2018 року за № 133/31585, інформацію про особу, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, уповноважений орган Держприкордонслужби вилучає з бази даних на підставі постанови державного або приватного виконавця.

На момент проходження прикордонного контролю громадянином України ОСОБА_1 інформація щодо обмеження його у праві виїзду за кордон була наявна в базі даних Державної прикордонної служби України.

Приймаючи рішення про відмову в перетині державного кордону України відносно громадянина ОСОБА_1 посадові особи відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» не зверталися до Синельниківського ВДВС у зв`язку з тим, що такі дії не передбачені Порядком дій уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України в разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон України та контрольних пунктах в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї осіб, стосовно яких надано доручення, та порядку взаємодії органів охорони державного кордону з уповноваженими державними органами, які надали доручення, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 червня 2017 року № 535, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2017 року за № 1091/30959» (далі - Порядок). Посадові особи відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» діяли відповідно до вимог Порядку.

З наданих Синельниківським ВДВС копій списків поштових відправлень рекомендованих листів не вбачається, що відносно боржника ОСОБА_1 були надіслані документи до Адміністрації державної прикордонної служби України.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що Синельниківський ВДВС не надав доказів на підтвердження того, що стосовно боржника ОСОБА_1 були надіслані документи до Адміністрації державної прикордонної служби. При цьому в матеріалах справи наявна відповідь окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України, в якій вказано, що на момент проходження прикордонного контролю громадянином України ОСОБА_1 інформація щодо обмеження у праві його виїзду за кордон була наявна в базі даних, тобто постанова державного виконавця Бігма Г. О. від 15 серпня 2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України» до Державної прикордонної служби України не надходила.

Встановивши, що у справі відсутні докази направлення Синельниківським ВДВС до Адміністрації державної прикордонної служби постанови державного виконавця від 15 серпня 2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України», а інформація про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду з України була наявна в базі даних Державної прикордонної служби України та перешкодила ОСОБА_1 перетнути державний кордон України, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення скарги.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з установленими судами обставинами і оцінкою доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Суди попередніх інстанцій в цій справі дали оцінку доказам, наданим Синельниківським ВДВС на підтвердження їх доводів про направлення до Адміністрації державної прикордонної служби постанови державного виконавця від 15 серпня 2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України». Так, суди вказали, що з наданих представником Синельниківського ВДВС копій списків поштових відправлень рекомендованих листів (про які заявник зазначив у касаційній скарзі) не вбачається, що відносно боржника ОСОБА_1 були надіслані документи до Адміністрації державної прикордонної служби України.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко