Справа № 461/191/21
Провадження № 2-др/461/4/22
УХВАЛА

17.01.2022 року м. Львів

Суддя Галицького районного суду м.Львова Радченко В.Є., отримавши матеріали справи №461/191/21 за заявою адвоката Гачука Григорія Володимировича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Маляр Ян Анатолійович, Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

13.01.2022 року в провадження судді Галицького районного суду м.Львова Радченка В.Є. надійшла справа №461/191/21 ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідаьністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Маляр Ян Анатолійович, Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Заявляю самовідвід з метою уникнення сумнівів в об`єктивності та неупередженості, у зв`язку з наступними обставинами.

При вивченні матеріалів позовної заяви встановлено, що 12.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Маляр Ян Анатолійович, Приватний нотаріус Івано- Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням суду позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24.06.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за №1975. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1261,20 грн.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 14 червня 2021 року відмовлено в прийнятті додаткового рішення за заявою адвоката Ганчука Г.В. про стягнення судових витрат на правничу професійну допомогу. Ухвалу суду оскаржив адвокат Ганчук Г.В. в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з ухвалою, вважає її такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Постановою Львівського апеляційного суду від 23.12.2021 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ганчука Г.В. задоволено. Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 14 червня 2021 року скасовано.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 12.01.200 року дану справу повернуто до канцелярії суду та керівника апарату суду для виконання положень чинного законодавства щодо передачі справи уповноваженому складу суду.

За правилами п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Відповідно до ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Частиною восьмою цієї ж статті визначено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу (ч. 9 ст. 40 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

За практикою Європейського суду з прав людини важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Згідно з п.2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Україною, і такі обставини знайшли своє підтвердження в ряді рішень Європейського Суду з прав людини, та самі по собі є обов`язкові для врахування судами України.

Згідно з п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) «особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, що свідчать про його безсторонність. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Відповідно до ч.1 ст.37 ЦПК України передбачено, що суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити або додаткове рішення, або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення. Мною винесено остаточне процесуальне рішення по суті, а саме відмовлено в прийнятті додаткового рішення (т.1 а.с.261-262). Тобто, я вже остаточно висловив свою думку з приводу відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення і не можу висловлювати іншу думку з того самого питання. Тому я не можу брати участь у новому вирішенні питання про винесення додаткового рішення після скасування мого процесуального рішення апеляційним судом.

Крім того, згідно з чинним законодавством цивільна справа може вибути з провадження судді на підставі його відводу чи самовідводу в передбаченому ЦПК України порядку.

З провадження судді Стрельбицького В.В. ця цивільна справа вибула на підставі його ухвали про «повернення до канцелярії суду». Така передача цивільної справи не передбачена Цивільно-процесуальним кодексом України і Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.

В ухвалі про передачу справи до канцелярії суду суддя Стрельбицький В.В. зазначив про порушення правил авторозподілу. Відповідно до п.4 ч.1 ст.39 ЦПК України це є підставою для відводу (самовідводу). Але такого відводу (самовідводу) не було вирішено, справа від судді Стрельбицького В.В. перерозподілена без законних підстав, тобто з порушенням правил авторозподілу, тому відповідно до ч.2 ст.36, ч.1 ст.37, п.4 ч.1 ст.36 ЦПК України заявляю собі самовідвід.

Керуючись ст.ст.36, 37, 40, 260 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заявити самовідвід від розгляду справи №461/191/21 за заявою адвоката Гачука Григорія Володимировича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Маляр Ян Анатолійович, Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Радченко В.Є.