Справа № 129/218/21
Провадження № 22-ц/801/105/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Капуш І. С.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 рокуСправа № 129/218/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

з участю секретаря судового засідання: Ліннік Я.С.,

учасники справи:

позивач: Приватно-орендне підприємство «Сільськогосподарське підприємство «Колос»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань №2 цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Капуша І. С., в залі суду,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року Приватно-орендне підприємство «Сільськогосподарське підприємство «Колос» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля», про визнання недійсним договору оренди землі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 має на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1-529, виданого 11 вересня 2013 року, земельну ділянку площею 1.2841 га, кадастровий номер :01:006:0006, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Кунянської сільської ради Гайсинського району Вінницької області.

Спадкодавець - ОСОБА_2 - за життя, 30.08.2010 року уклала з позивачем, ПОП СП «Колос», договір оренди землі, об`єктом якого є земельна ділянка площею 1.2841 га, кадастровий номер :01:006:0006. Цей договір набув чинності після підписання сторонами та державної реєстрації у відділі Держкомзему у Гайсинському районі Вінницької області, про що у Книзі записів про державну реєстрацію договорів оренди землі 30.12.2011 року вчинений запис за №02327. Як наслідок, ПОП «СП «Колос» набуло право оренди на земельну ділянку (кадастровий номер :01:006:0006) відповідно до законодавства України, яке діяло на момент виникнення цих правовідносин.

26 грудня 2013 року ОСОБА_1 письмово повідомила ПОП «СП «Колос» про набуття нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом та просила проводити з нею, як орендодавцем, розрахунки по орендній платі за договором оренди землі від 30.08.2010 року.

ОСОБА_1 як новий власник земельної ділянки 03 грудня 2016 року уклала з ПОП «СП «Колос» Додаткову угоду про поновлення (укладення) договору оренди землі від 30 серпня 2010 року на новий строк (далі - додаткова угода).

Договір оренди землі від 30.08.2010 року, укладений ПОП «СП «Колос» та зареєстрований у Державному реєстрі земель 30.12.2011 року за взаємною згодою ОСОБА_1 та орендаря ПОП «СП «Колос» був пролонгований до 30.12.2023 року на підставі додаткової угоди від 03.12.2016 року.

Разом з тим, 27.01.2017 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «ПК «Зоря Поділля» договір оренди землі. Цей договір був укладений після того, як строк дії первинного договору оренди землі від 30.08.2010 року був продовжений до 30.12.2023 року за взаємною згодою сторін ПОП «СП «Колос» та ОСОБА_1 .

Дії ОСОБА_1 щодо укладення договору оренди землі з ТОВ «ПК «Зоря Поділля» є такими, що суперечить її попередній поведінці, а саме укладенню додаткової угоди про поновлення договору оренди землі з ПОП «СП «Колос» на новий строк. Така поведінка відповідача є недобросовісною стосовно ПОП «СП «Колос», а відтак є підстави для визнання договору оренди землі недійсним.

Укладення ОСОБА_1 договору оренди землі від 27.01.2017 року та реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права оренди ТОВ «ПК «Зоря Поділля» на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1.2841 га, кадастровий номер :01:006:0006, розташовану на території колишньої Кунянської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, яка є об`єктом раніше укладеного та поновленого договору оренди землі з ПОП «СП «Колос», порушує права ПОП «СП «Колос», оскільки унеможливлює внесення запису до вказаного реєстру про право оренди тієї ж ділянки за ПОП «СП «Колос» (первинним орендарем) та запису про зміну строку права оренди на підставі додаткової угоди від 03.12.2016 р.

На підставі викладеного, позивач звернувшись в суд з даним позовом, просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 1.2841 га, кадастровий номер :01:006:0006, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Кунянської сільської ради Гайсинського району Вінницької області.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2021 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 27 січня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» , об`єктом за яким є земельна ділянка площею 1.2841 га (кадастровий номер :01:006:0006), право оренди на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення державного реєстратора Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області Фаренюка Сергія Анатолійовича індексний номер 33601058 від 27.01.2017 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний договір оренди укладений з порушенням вимог чинного законодавства про оренду землі, порушує право позивача як належного користувача орендованої земельної ділянки, у зв`язку з чим підлягає визнанню недійсним.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Товариством з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що на момент укладення оспорюваного договору оренди землі, ПОП «СП «Колос» не належало право оренди земельної ділянки, оскільки позивачем не було проведено держану реєстрацію такого права на підставі додаткової угоди.

Крім цього зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки ще у вересні 2017 року ТОВ «ПК «Зоря Поділля» повідомлено ПОП «СП «Колос» про проведення землевпорядних робіт та використання земельної ділянки, а позивач звернувся до суду лише 25 січня 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Також скаржник указує, що позивачем визначено статус ТОВ «ПК «Зоря Поділля» у якості третьої особи, позбавивши товариство можливості повноцінного та всебічного захисту прав та інтересів, що призвело до порушення принципу змагальності сторін.

ПОП «СП «Колос» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги є надуманими та не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

У відзиві позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник ТОВ «ПК «Зоря Поділля» апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1-529, виданого 11 вересня 2013 року, земельну ділянку площею 1.2841 га, кадастровий номер :01:006:0006, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Кунянської сільської ради Гайсинського району Вінницької області.

Спадкодавець - ОСОБА_2 - за життя, 30.08.2010 року уклала з позивачем, ПОП СП «Колос», договір оренди землі, об`єктом якого є земельна ділянка площею 1.2841 га, кадастровий номер :01:006:0006. Цей договір набув чинності після підписання сторонами та державної реєстрації у відділі Держкомзему у Гайсинському районі Вінницької області, про що у Книзі записів про державну реєстрацію договорів оренди землі 30.12.2011 року вчинений запис за №02327. Як наслідок, ПОП «СП «Колос» набуло право оренди на земельну ділянку (кадастровий номер :01:006:0006) відповідно до законодавства України, яке діяло на момент виникнення цих правовідносин.

У відповідності з укладеним договором оренди землі земельна ділянка була передана позивачу у користування за Актом приймання-передачі від 03.01.2012 року строком на 5 років. Цей договір оренди землі сторони достроково не розірвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України та ч.4 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" до ОСОБА_1 з моменту набуття права власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:006:0006) перейшли права та обов`язки попереднього власника та орендодавця за договором оренди землі від 30.08.2010 p., укладеним з ПОП «СП «Колос».

26 грудня 2013 року ОСОБА_1 письмово повідомила ПОП «СП «Колос» про набуття нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом та просила проводити з нею, як орендодавцем, розрахунки по орендній платі за договором оренди землі від 30.08.2010 року.

ОСОБА_1 як новий власник земельної ділянки (кадастровий номер :01:006:0006), договору оренди землі, укладеного попереднім власником з ПОП «СП «Колос» не розірвала, натомість 03 грудня 2016 року, відповідно до п.6 договору оренди землі від 30.08.2010 року та з дотриманням вимог ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», уклала з ПОП «СП «Колос» Додаткову угоду про поновлення (укладення) договору оренди землі від 30 серпня 2010 року на новий строк (далі - додаткова угода).

27 січня 2017 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «ПК «Зоря Поділля» договір оренди вказаної вище земельної ділянки.

Задовольняючи позов та визнаючи недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 і ТОВ «ПК «Зоря Поділля», суд першої інстанції зробив посилання на допущені порушення вимог чинного законодавства про оренду землі та порушення право позивача, як належного користувача орендованої земельної ділянки.

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції колегія суддів приймає доводи, викладені в апеляційній скарзі, з таких мотивів.

З матеріалів справи слідує, що позивач просить визнати недійсним договір оренди землі, сторонами якого є ОСОБА_1 і ТОВ «ПК «Зоря Поділля».

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову-обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 червня 2021 року в справі № 296/1205/17 (провадження № 61-21476св19) зроблено висновок, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись усі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 14 січня 2021 року у справі «Гусєв проти України», заява № 25531/12, нагадав, що принципи змагальності та рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять його в явно гірше становище порівняно з його опонентом. До того ж, право на змагальний судовий процес, в принципі, означає надання сторонам можливості ознайомлюватися та коментувати всі надані докази або подані зауваження з метою впливу на рішення суду. Крім того, сторони повинні мати можливість подати будь-які докази, необхідні для того, аби їхні, вимоги задовольнили. До того ж, суд, який розглядає справу, повинен сам дотримуватися принципу змагальності, наприклад, якщо він розглядає справу на підставі обґрунтування або заперечення, висловленого ним за власною ініціативою.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається, оскарженим судовим рішенням задоволено, зокрема, позовну вимогу ПОП «СП «Колос» про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ПК «Зоря Поділля».

Позовних вимог до ТОВ «ПК «Зоря Поділля» ПОП «СП «Колос`не пред`явило, а тому в задоволенні позову слід було відмовити з підстав неналежного складу співвідповідачів.

Так, згідно статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

В свою чергу суд апеляційної інстанції не має процесуальних повноважень вирішувати питання належності складу відповідачів у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Відповідно до частини другої статті 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта статті 202 ЦК України).

У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.

Позивач клопотань про залучення ТОВ «ПК «Зоря Поділля» співвідповідачем не заявляв. Оскільки позивач пред`явив позов лише до однієї сторони договору, а інша сторона договору є третьою особою, то висновок суду першої інстанції про задоволення позову є помилковим, оскільки відсутні підстави для задоволення позову внаслідок неналежного складу відповідачів.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції прийнято рішення про задоволення апеляційної скарги та відмову в задоволенні позову, тому з позивача на користь ТОВ «ПК «Зоря Поділля» необхідно стягнути судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 3405 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» задовольнити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Приватно-орендного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Колос» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля», про визнання недійсним договору оренди землі, відмовити.

Стягнути з Приватно-орендного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Колос» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» судові витрати у розмірі 3405 грн, сплачені у якості судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький