Єдиний унікальний номер справи 489/5541/20
Провадження №22-ц/812/142/22
Головуючий в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

з участю:

представника позивача Виноградова Ю.Е.,

відповідача ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Коваленко Ольгою Леонідівною рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене 28 січня 2021 року, у приміщенні того ж суду, під головуванням судді Румянцевої Н.О., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року Акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі АТ «Таскомбанк», Банк) пред`явило до ОСОБА_1 вищезазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

10 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Таскомбанк» укладено кредитний договір у вигляді Заяви-договору про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 304/5700923-СК.

Відповідно до умов зазначеного договору, відповідачу оформлено платіжну картку «Велика п`ятірка» із погодженим (наданим) кредитним лімітом у розмірі 93 500 гривень на споживчі цілі, з процентною ставкою за користування кредитними коштами, у розмірі 43,2 % річних зі строком користування 12 місяців та автоматичною пролонгацією з моменту встановлення кредитного ліміту на аналогічний строк.

Своїм підписом в заяві, ОСОБА_1 підтвердила що ознайомлена з Публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» та надала свою згоду на те, що Кредитний ліміт встановляється за рішенням банку згідно внутрішніх нормативних документів банку.

Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надав позичальнику обумовлені кредитні кошти, в той час як остання умови вищевказаного кредитного договору не виконала, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернула, що мало наслідком утворення заборгованості, яка станом на 07 вересня 2020 року становить 107 776 гривень 77 копійок.

Позивачем направлялася на адресу відповідача досудова вимога про повернення боргу, яку вона отримала, проте, станом на дату подачі позовної заяви, борг нею не погашено.

Посилаючись на викладені обставини, АТ «Таскомбанк» просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 304/5700923-СК у розмірі 107 776 гривень 77 копійок, з яких:

- основного боргу 66 609 гривень 39 копійок;

- простроченого боргу 26 998 гривень 93 копійки;

- строкової заборгованості за відсотками 5 634 гривень 96 копійок;

- простроченої заборгованості за відсотками 8 333 гривні 49 копійок;

- штрафу 200 гривень та понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2021 року позов АТ «Таскомбанк» задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором та судовий збір.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Коваленко О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що станом на дату ухвалення рішення, нею борг було частково сплачено, про що позивач суд не повідомив, та станом на дату подачі апеляційної скарги заборгованість перед банком погашена в повному обсязі, просила рішення скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами укладення між Банком та відповідачем кредитного договору, та оскільки остання свої зобов`язання за договором не виконала, наявну заборгованість у добровільному порядку не повернула, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, відсотками та штрафу підлягали задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду частково погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами та правовідносинами, проте його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає не вірними, не обґрунтованими й не законними.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Рішення суду першої інстанції не у повній мірі відповідає виписаному.

Так, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст. 1055 ЦК України, договір укладається в письмовій формі, з загрозою його нікчемності у разі недотримання такої форми.

Згідно з ст.1048 ЦК України проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

При укладені договору, відповідно ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В разі порушення зобов`язання наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Статтями 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договір може бути укладено сторонами за принципом приєднання.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Саме з наведеного і слід виходити при вирішенні даної справи.

Відповідно до ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2ст. 367 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що з метою отримання банківських послуг 10 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Таскомбанк» укладено кредитний договір у вигляді Заяви-договору про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 304/5700923-СК (а.с. 8).

Відповідно до умов зазначеного договору, відповідачу оформлено платіжну картку «Велика п`ятірка» із погодженим (наданим) кредитним лімітом у розмірі 93 500 гривень на споживчі цілі, з процентною ставкою за користування кредитними коштами, у розмірі 43,2 % річних зі строком користування 12 місяців та автоматичною пролонгацією з моменту встановлення кредитного ліміту на аналогічний строк.

Своїм підписом в заяві, паспорті споживчого кредиту та умов кредитування, ОСОБА_1 підтвердила що ознайомлена з Публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» та надала свою згоду на те, що Кредитний ліміт встановляється за рішенням банку згідно внутрішніх нормативних документів банку (а.с. 9, 10-14).

Отже, сторонами договору було узгоджено умови кредитування, що у розумінні ст.628 ЦК України є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 .

Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надав позичальнику обумовлені кредитні кошти, в той час як остання умови вищевказаного кредитного договору не виконала, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернула, що мало наслідком утворення заборгованості, яка станом на 07 вересня 2020 року становить 107 776 гривень 77 копійок, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 31-33).

07 вересня 2020 року за вих. № 21289170 позивачем направлялася на адресу відповідача досудова вимога про повернення боргу, яку вона отримала 10 вересня 2020 року, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення, проте, станом на дату подачі позовної заяви, борг нею не погашено (а.с. 81, 83).

З виписки з особового рахунку за період з 10 грудня 2018 по 28 серпня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 станом на 07 вересня 2020 року, заборгувала Банку основного боргу 66 609 гривень 39 копійок; простроченого боргу 26 998 гривень 93 копійки; строкової заборгованості за відсотками 5 634 гривень 96 копійок; простроченої заборгованості за відсотками 8 333 гривні 49 копійок та штрафу 200 гривень за порушення позичальником умов кредитування (а.с. 34-80).

Проте, за час розгляду справи, нею за вказаним кредитним договором погашено ще 16 079 гривень 28 копійок, про які Банк суду не повідомив.

Вказані кошти внесені ОСОБА_1 на рахунок Банку до ухвалення судом оскаржуваного рішення, тобто до 28 січня 2021 року, що підтверджується випискою з особового рахунку (а.с. 125-145).

За такого, заборгованість відповідача перед Банком, станом на 28 січня 2021 року становила 91 697 гривень 49 копійок, з яких: заборгованість з основного боргу 54 097 гривень 72 копійки; заборгованість за простроченим боргом 33 355 гривень 93 копійки; заборгованість за нарахованими відсотками 5 847 гривень 60 копійок; заборгованість за простроченими відсотками 1 196 гривень 24 копійки та 200 гривень пені, які і слід було стягнути.

Вказана заборгованість підтверджується Довідкою АТ «Таскомбанк» (а.с. 189).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник Банку Виноградов Ю.Е. не заперечував на стягненні саме такого боргу та зазначив, що справа розглядалась у суді першої інстанції у порядку письмового провадження без повідомлення сторін, а тому Банк не зміг вчасно надати довідку про зменшення розміру боргу ОСОБА_1 .

З урахуванням наданих сторонами доказів та норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити, зменшивши суму заборгованості за кредитним договором № 304/5700923-СК від 10 грудня 2018 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку, з 107 776 гривень 77 копійок до 91 697 гривень 49 копійок.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , щодо повного погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором станом на 26 серпня 2021 року, про що надано довідку про історію операцій за рахунком, судом апеляційної інстанції до уваги не беруться, оскільки вказані погашення, якщо вони дійсно мали місце, здійснювались вже після 28 січня 2021 року, тобто після ухвалення судом оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2021 року слід змінити, зменшивши розмір заборгованості, що підлягає стягненню з 107 776 гривень 77 копійок до 91 697 гривень 49 копійок.

Крім того, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору також підлягає зміні, а саме з відповідача на користь Банку підлягає стягненню 1 788 гривень 38 копійок (вимоги Банку задоволені на 85,05 %) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Зважаючи на результат розгляду апеляційної скарги, з АТ «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 470 гривень 43 копійки судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Коваленко Ольгою Леонідівною - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2021 року змінити.

Зменшити суму заборгованості за Заявою-договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 304/5700923-СК від 10 грудня 2018 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) станом на 28 січня 2021 року, з 107 776 гривень 77 копійок до 91 697 гривень 49 копійок, з яких:

-51 097 гривень 72 копійки заборгованість за основним боргом;

-33 355 гривень 93 копійки заборгованість за простроченим боргом;

-5 847 гривень 60 копійок заборгованість за нарахованим відсотками;

-1 196 гривень 24 копійки заборгованість за простроченими відсотками;

-200 гривень пені.

Зменшити суму судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» з 2 102 гривень до 1 788 гривень 38 копійок за розгляд справи у суді першої інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 470 гривень 43 копійки за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

__________________________________________________

Повний текст постанови складено 20 січня 2022 року.