Ухвала

14 січня 2022 року

м. Київ

справа № 522/9996/17

провадження № 61-21143ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування місцем загального призначення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в здійсненні права користування місцем загального призначення.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22 листопада 2016 року є власником 308/1000 частини квартири АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з шести житлових кімнат та приміщень, житловою площею 103,8 кв. м, загальною площею 147,8 кв. м. Вказані частки квартири складаються із двох кімнат площею 15,4 кв. м. та 13,6 кв. м. і мають вихід на два коридори: площею 9,6 кв. м та 4,6 кв. м, що підтверджується технічним паспортом. ОСОБА_1 є власником 215/4000 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач перешкоджає позивачці у вільному користуванні коридором площею 9,6 кв. м, що підтверджується актом від 17 травня 2017 року, складеним мешканцями квартири. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_2 просила суд усунути їй перешкоди в здійсненні права користування місцем загального користування - коридором площею 9,6 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 відкрити прохід та надати доступ до загального коридору площею 9,6 кв. м.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні загальним коридором у комунальній квартирі задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права користування місцем загального користування - коридором площею 9,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , розташованому на третьому поверсі трьохповерхового будинку, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 відкрити прохід та надати доступ до загального коридору площею 9,6 кв. м. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подачу позову у розмірі 640,00 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року змінено в мотивувальній частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є вимоги немайнового характеру, зокрема, про усунення перешкод у здійсненні права користування місцем загального призначення, що не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики, а тому справа є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Верховним Судом не встановлено підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи незначної складності.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування місцем загального призначення відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак