Справа № 136/2149/18
Провадження № 22-ц/801/9/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 рокуСправа № 136/2149/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Матківської М. В.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В., представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 його адвоката Щавінського К. С., представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» Гули А. А., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, її витребування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Липовець Вінницької області за головування судді Кривенка Д. Т., повний текст якого складений 23 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

17 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся у Липовецький районний суд Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ ) «Концерн «Сімекс Агро» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, посилаючись на наступні обставини. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 20 липня 2007 року серії ЯБ № 723571, виданого на підставі розпорядження Липовецької районної державної адміністрації від 18 вересня 2006 року № 125, у власності позивача перебуває земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:1196, площею 3,2059 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Позивачу стало відомо про наявність додаткової угоди до договору оренди землі від 21 серпня 2007 року № 154, згідно з якою строк користування зазначеною земельною ділянкою ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» продовжений ще на 10 років. Зазначена додаткова угода зареєстрована у Вінницькій філії Державного підприємста «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель 06 вересня 2010 року вчинений запис за № 22. Проте позивач стверджує, що додаткову угоду не підписував, тобто не укладав, через що звернувся в суд з даним позовом, просив визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 21 серпня 2007 року № 154, зареєстровану 06 вересня 2010 року у Вінни-цькій філії ДП «Центр ДЗК» за № 22.

У клопотанні до суду першої інстанції від 03 вересня 2019 року генеральний директор ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» Смаль І. В. вказав, що це товариство є правонаступником ТОВ «Концерн «Сімекс Агро». Зі Статуту ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» ( т. 2, а. с. 1-15 ) дійсно убачається, що рішенням учасника від 10 липня 2019 року № 10/07/19-01 ТОВ «Концерн «Сімекс Агро» перейменоване у ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «Концерн «Сімекс Агро».

22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав у суд першої інстанції заяву про зміну предмета позову ( т. 1, а. с. 220-221 ), зазначивши позовну вимогу у наступній редакції: усунути перешкоди у користуванні належним йому майном, витребувати у ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» на його користь земельну ділянку площею 3,2059 га, кадастровий номер :03:000:1196, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Така заява позивача обгрунтована правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц ( провадження № 14-499цс19 ).

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим 16 квітня 2021 року рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному обсязі. Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, оскільки суд невірно/неповно дослідив докази та застосував норми права, неповно дослідив висновок експертів від 27 травня 2019 року, внаслідок чого був зроблений передчасний, невірний висновок стосовно недостовірності цього доказу. Однак експертами зроблений категоричний висновок про те, що підписи від імені ОСОБА_1 у додатковій угоді до договору оренди землі від 21 серпня 2007 року № 154 виконані не самим ОСОБА_1 , а іншою особою. Позивач зауважує, що суд вийшов за межі наданих йому повноважень, роблячи висновок про недостатність наданих експертам зразків підпису, перебрав на себе функції експерта. ОСОБА_1 зазначає, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до прийняття незаконного рішення, що є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Ухвалою апеляційного суду від 04 серпня 2021 року клопотання особи, яка подала апеляційну скаргу, задоволене, ОСОБА_1 поновлений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Липовецького районного суду Він-ницької області від 16 квітня 2021 року.

Відповідач в особі генерального директора ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» Новохацького В. П. скористався визначеним процесуальним законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 04 серпня 2021 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Такий відзив надійшов у суд апеляційної інстанції 26 серпня 2021 року. Відповідач вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необгрунтованою нормами цивільного, земельного, іншого законодавства, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, через що вона задоволенню не підлягає. ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» вважає висновок судово-технічної та почеркознавчої експертизи від 27 травня 2019 року № 1578/1579/19-21 необгрунтованим, неповним, неясним, таким, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів. Згідно з висновком експертів від 19 червня 2020 року № 28998-29000/19-32/16021/16022/ 20-32 за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи вирішити питання про те, чи виконані підписи у двох примірниках додаткової угоди до договору оренди землі від 21 серпня 2007 року № 154 ОСОБА_1 чи іншою особою не надалось можливим з причин, викладених у пункті 2 дослідницької частини висновку. Цей висновок експертів суд першої інстанції визнав обгрунтованим. Судом не порушено норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_1 , за твердженням відповідача, є необгрунтованою, він просить відмовити у її задоволенні, залишити без змін рішення суду першої інстанції від 16 квітня 2021 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Щавінського К. С., заперечення на скаргу представника відповідача ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» Гули А. А., ОСОБА_2 , надані у попередньому по відношенню до цього судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що ОСОБА_3 згідно з Державним актом на право приватної власності на землю від 20 липня 2007 року серії ЯБ № 723571 є власником земельної ділянки площею 3,2059 га, з кадастровим номером :03:000:1196, розташованої на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Між позивачем та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», тепер ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД», 21 серпня 2007 року був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 10 років. Цей договір 24 вересня 2007 року за № 5 був зареєстрований у Вінницькій філії Державного підприємства «Центр ДЗК». Згідно з актом прийому-передачі об`єкта оренди в рамках договору оренди земельної частки ( паю ) від 21 серпня 2007 року орендодавець передав у строкове платне корис-тування ТОВ «Сімекс-Агро» земельну ділянку площею 3,2059 га, розташовану на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Позивач, маючи на увазі, що десятирічний термін дії договору оренди його земельної ділянки спливає, 07 жовтня 2016 року та 23 серпня 2017 року подав орендарю заяви про своє небажання продовжувати орендні відносини у подальшому, просив повернути належну йому земельну ділянку. Однак, додатковою угодою до договору оренди землі від 21 серпня 2007 року № 154 були внесені зміни до пункту четвертого основного договору, за новою редакцією якого строк дії договору оренди землі визначений у 20 років. Пункт п`ятий договору оренди землі додатковою угодою викладений у редакції, згідно з якою орендна плата склала 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 1302,86 гривні. Додаткова угода зареєстрована у Вінницькій філії Державного підприємства «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель 06 вересня 2010 року вчинений запис за № 22. Позивач заперечує підписання ним згаданої додаткової угоди, стверджує, що її умови не відповідають його вільному внутрішньому волевияв-ленню як орендодавця.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, разом з тим, погодився з позицією ОСОБА_1 , що у даному випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Негаторний позов, вказав суд, можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця земельної ділянки. Такий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/204716-ц. Власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки та/або додаткової угоди у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використан-ням земельної ділянки.

Виклавши у рішенні норми статей 6, 202, 203, 215, 626, 627, 638, 792 ЦК України, вказавши, що крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, питання договору оренди землі регулюються також актами земельного законодавства: ЗК України, Законом України «Про оренду землі», суд зазначив, що саме останнім Законом визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Підкресливши, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, який підтверджує наміри та волевиявлення учасників правочину, забезпечує їх ідентифікацію, суд зазначив, що у випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Далі у рішенні суд першої інстанції піддав критиці висновок експертів Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27 травня 2019 року, за яким підписи підписи від імені ОСОБА_1 у додатковій угоді до договору оренди землі від 21 серпня 2007 року № 154, зареєстрованій у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинений запис від 06 вересня 2010 року, виконані не самим ОСОБА_1 , а іншою особою. Цей експертний висновок судом визнаний недостовірним, через дослідження експертами зразків підпису та почерку позивача у копіях, а не оригіналах документів, що суперечить пункту 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, пункту 1. 1. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених цим же наказом Міністерства юстиції України. Крім цього, у розпорядженні експерта не було відповідної кількості вільних, умовно-вільних зразків підпису позивача, що об`єктивно, за висновком суду, перешкодило і вплинуло на достовірність отриманих висновків. Експертами використані як вільні та умовно-вільні зразки, документи, у яких підпис ОСОБА_1 відрізняється від підпису в оспорюваній додатковій угоді за способом виконання, не враховано, що досліджувані експериментальні зразки, при наявності їх у достатній кількості, відрізняються характером письма, транскрипцією та шрифтом.

Висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 19 червня 2020 року, згідно з яким вирішити питання про те, чи виконані підписи в двох примірниках додаткової угоди до договору оренди землі від 21 серпня 2007 року № 154, ОСОБА_1 , чи іншою особою не надалось можливим, суд першої інстанції визнав обґрунтованим, оскільки при порівнянні досліджуваних підписів позивача в двох примірниках оспорюваної додаткової угоди із досліджуваними експертами зразками його підписів, були встановлені розбіжності загальних почеркових ознак.

За викладених підстав суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позову ОСОБА_1 , його недоведеність, відсутність підстав для застосування строку позовної давності та відмовив у задоволенні вимог позивача.

З висновками суду першої інстанції, викладеними у рішенні від 16 квітня 2021 року, погодитися не можна, вони є помилковими, зробленими за неповного з`ясування, недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що за нормами параграфу 6 глави 5 розділу І ЦПК України, зокрема, статті 107 цього Кодексу, належне проведення експертизи забезпечується наданням необхідних, достатніх матеріалів виключно судом. Висновки суду за двома проведеними судовими експертизами є однобокими, необ`єктивними.

З метою законного, правильного вирішення наявного спору, ухвалою суду апеляційної інстанції від 19 жовтня 2021 року призначалася повторна судова почеркознавча експертиза. Згідно висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 14 грудня 2021 року № СЕ-19/102-21/15373-ПЧ підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» у додатковій угоді до договору оренди землі від 21 серпня 2007 року № 154, зареєстрованій у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель 06 вересня 2010 року вчинений запис за № 22, та підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» у додатковій угоді до договору оренди землі від 21 серпня 2007 року № 154, зареєстрованій у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель 06 вересня 2010 року вчинений запис за № 22, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Експертом при виконанні експертизи використовувалися належні інформаційні джерела та цілий комплекс документів із зразками підписів ОСОБА_1 , що були надані йому у якості порівняльного матеріалу; у тексті експертного дослідження викладене відповідне повне обґрунтування проведеного порівняльного дослідження підпису позивача. Обставин, що предметно давали б можливість за таких умов будь-яким чином вважати висновок експерта необґрунтованим, а проведення експертизи з порушенням норм права, положень нормативних документів - немає.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, скаржник аргументує свою позицію категоричністю висновку експертів Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27 травня 2019 року № 1578/ 1579/19-21, наголошує, що експертиза проведена без використання зразків підписів за копіями документів, що убачається з дослідницької частини експертного висновку.

З доводами апеляційної скарги належить погодитися, тим паче, що на підставі висновків двох судових почеркознавчих експертиз, зокрема, однієї, проведеної під час провадження у справі апеляційним судом повторної судової почеркознавчої експертизи, вимоги ОСОБА_1 є законними та обгрунтованими. Висновки суду першої інстанції цілком спростовуються змістом вказаного висновку повторної судової почеркознавчої експертизи.

До відзиву на позов ОСОБА_1 відповідачем додавалася заява про застосування строку позовної давності. У цій заяві зазначалося, що оспорювана додаткова угода до договору оренди землі була зареєстрована у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель 06 вересня 2010 року вчинений запис за № 22. Починаючи з 2011 року, ОСОБА_1 отримував орендну плату у визначеному додатковою угодою розмірі, у зв`язку з чим, на думку відповідача, позивач про порушення своїх прав укладенням додаткової угоди до договору оренди землі дізнався або повинен був дізнатися ще у 2010 році. З позовом ОСОБА_1 звернувся у жовтні 2018 року. Відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову з підстави пропущення строку позовної давності.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про безпідставність заяви відповідача щодо застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, її витребування з огляду на таке.

Укладаючи 21 серпня 2007 року з ТОВ «Сімекс-Агро» договір оренди землі № 154, ОСОБА_1 був обізнаний за умовами цього договору про дію правочину строком на десять років, тобто до 24 вересня 2017 року, ураховуючи реєстрацію укладеного правочину у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК» 24 вересня 2007 року за № 5. Про наявність додаткової угоди без номера до зазначеного договору ОСОБА_1 не був обізнаний, оскільки її не підписував. Як наслідок, об`єктивно йому не було відомо про реєстрацію цієї угоди у 2010 році. Закон не покладає на сторін правочинів обов`язку регулярно, через певні проміжки часу перевіряти іншу сторону договору на порядність з метою недопущення вчинення нею незаконних дій з оформлення ( підробки ) наступних правочинів без відома та згоди іншої їх сторони. Реальним убачається, що після закінчення строку дії договору оренди землі у 2017 році через неповерення орендарем йому його земельної ділянки ОСОБА_1 стало відомо про укладення нібито ним додаткової угоди, за умовами якої строк оренди відповідачем ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» його земельної ділянки має закінчитися не у 2017 році, на що він погоджувався, а у вересні 2020 року з урахуванням дати реєстрації угоди у Державному реєстрі земель 06 вересня 2010 року за № 22.

Цей висновок суду апеляційної інстанції не спростовується тими доводами відповідача, що ОСОБА_1 отримував збільшену орендну плату ніж визначену самим договором про оренду землі, оскільки розмір орендної плати міг збільшитися через її індексацію, з інших підстав за ініціативи безпосередньо її платника. Збільшення розміру орендної плати не обов`язково передбачає необхідність для сторони правочину перевіряти реєстрацію інших правочинів, що могли появитися у реєстраційних документах без її участі та відома. Закон передбачає обов`язок для учасників правочинів діяти добросовісно, без порушення законних інтересів та охоронюваних прав іншої сторони таких правочинів.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Одним із зовнішніх проявів волевиявлення учасника правочину є факт засвідчення його підписом.

Оскільки висновком повторної судової почеркознавчої експертизи від 14 грудня 2021 року № СЕ-19/102-21/15373-ПЧ доведено, що підписи у додатковій угоді до договору оренди землі від 21 серпня 2007 року № 154, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Сімекс-Агро», виконані не позивачем, а іншою особою, то така обставина безумовно свідчить про відсутність у ОСОБА_1 волі на укладення оспорюваної додаткової угоди, якою був збільшений строк оренди землі ще на додаткових десять років.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ).

Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, вони є достатніми для визнан-ня цього рішення ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або засто-сування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 389 -391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, її витребування скасувати.

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власною земельною ділянкою, витребувати у Товариства з обмеженою відпові-дальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 3,2059 га, кадастровий номер :03:000:1196, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД», , м. Липовець Вінницької області, вул. Героїв Майдану, № 63, на користь ОСОБА_1 704,80 гривні ( сімсот чотири гривні 80 коп. ) витрат по сплаті судового збору при зверненні в суд першої інстанції, 1078,78 гривень ( одна тисяча сімдесят вісім гривень 78 коп. ) сплаченого судового збору у зв`язку з апеляційним оскарженням рішення суду, 4290,00 гривень ( чотири тисячі двісті дев`яносто гривень 00 коп. ), сплачених за проведення судово-технічної та почеркознавчої експертизи, 2250,24 гривень ( дві тисячі двісті п`ятдесят гривень 24 коп. ), сплачених за проведення повторної судової почеркознавчої експертизи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 січня 2022 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

М. В. Матківська