Ухвала

21 січня 2022 року

м. Київ

справа № 206/5629/19

провадження № 61-598ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2021 року

та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 , про визнання права власності на частину домоволодіння,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним вище позовом.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано

за ОСОБА_2 право власності на 25/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104,3 кв. м, житловою площею 50,8 кв. м. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду

м. Дніпропетровська від 06 липня 2021 року залишено без задоволення. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2021 року залишено без змін.

04 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду

із касаційною скаргою на рішення Самарського районного суду

м. Дніпропетровська від 06 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга подана до суду касаційної інстанції з пропуском строку

на касаційне оскарження, однак у прохальній частині касаційної скарги заявник не порушує питання про його поновлення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд, за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо

в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості поновити строк

на касаційне оскарження за власною ініціативою, а лише - за наявності відповідної заяви особи, яка подає скаргу, із зазначенням поважних причин пропуску цього строку та наданням відповідних доказів.

У касаційній скарзі заявник указує, що копію постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року було отримано ним 28 грудня 2021 року в апеляційному суді.

Проте належних та допустимих доказів на підтвердження дати отримання копії постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада

2021 року або того, що апеляційним судом було порушено порядок вручення заявнику копії цього судового рішення, передбачений статтею 272

ЦПК України, суду не надано а також не вказано про обставини,

що об`єктивно перешкоджали отримати вказане судове рішення і подати касаційну скаргу в передбачений ЦПК України строк.

При цьому згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень постанова апеляційного суду була оприлюднена 22 листопада

2021 року.

Заявник повинен був цікавитися рухом справи, так як апеляційна скарга

на рішення районного суду була подана саме ним, а згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, заявнику необхідно звернутися до суду касаційної інстанції

із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести підстави для його поновлення та надати належні докази

на їх підтвердження, оскільки безпідставне поновлення строку

на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений судом строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження будуть визнані судом неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження

у справі на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року залишити

без руху.

Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник