КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/293/22
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Петренка В.С.
за участю секретаря Ратовської А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , ОСОБА_1
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
19.11.2021 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 звернулися до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просять суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивачі зазначать, що вони - ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1 .
Позивачі вказують, що у зазначеній квартирі зареєстрований ОСОБА_3 , який є колишнім чоловіком ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Однак, як вказують позивачі, після розірвання шлюбу 03.06.2010 року відповідач забрав свої речі та переїхав проживати в інше місце, тобто з червня 2010 року ОСОБА_3 не проживає у квартирі, за комунальні послуги не сплачує, в утриманні житла участі не приймає, його особистих речей у квартирі немає.
Крім того, позивачі зазначають, що відповідач ОСОБА_3 був власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , однак, у зв`язку з великим розміром заборгованості по сплаті аліментів та відповідно до ст. 190 СК України, передав право власності на належну йому 1/2 частку квартири своїм дітям - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожній по 1/4 частці у праві власності на вказану квартиру.
Разом з тим, як вказують позивачі, відповідач з реєстраційного обліку квартири в добровільному порядку знятися не бажає, а його реєстрація у квартирі позбавляє їх права оформити субсидію у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем.
Крім того, позивачі зазначають, що вони вимушені нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг.
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , однак фактично не проживає у ній, за комунальні послуги не сплачує, а позивачі несуть додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, утримують квартиру, ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 звернулися до суду із відповідним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 22.11.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання 18.01.2022 року позивачі не з`явились, однак 18.01.2022 року надали до канцелярії суду заяву, в якій просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, а також зазначили, що не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач - ОСОБА_3 про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалась, про що свідчить довідка з відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, у судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивачів Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що з 07.08.1999 року позивач - ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від даного шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилося двоє дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судовим розглядом також встановлено, що позивачу - ОСОБА_1 та відповідачу - ОСОБА_3 на праві приватної власності у рівних частинах (по Ѕ частині за кожним) належала квартира АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на квартиру за №1042/02 від 25 жовтня 2002 року.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 березня 2010 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано, на підставі чого, Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 03 червня 2010 року зроблено відповідний актовий запис про розірвання шлюбу за № 354 від 03 червня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу.

20 серпня 2021 року між ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дитина 1), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дитина 2), від імені якої діє мати - ОСОБА_1 , з метою врегулювання правовідносин щодо обов`язку по утриманню батьками своїх дітей в тому числі повнолітніх, було укладено договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, відповідно до умов якого, у порядку, визначеному ст. 190 Сімейного кодексу України, батько ОСОБА_3 з метою припинення обов`язку щодо утримання дітей (припинення права на аліменти), передав у власність дітей, належному йому Ѕ частку у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , в рівних частках кожній: ј частка у праві власності на вказану квартиру передається ОСОБА_1 ; ј частка у праві власності на вказану квартиру передається ОСОБА_2 .

Вказаний договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіною М.О., зареєстрований в реєстрі за № 1008.

Крім того, право власності на ј частки вказаної квартири було зареєстровано за ОСОБА_1 , та право власності на ј частку вказаної квартири було зареєстровано за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що власниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 , єОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Однак, з відомостей №Ш1-291900-ф/л Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідач - ОСОБА_3 .

Разом з тим, з акту про не проживання, завіреного головою ОСББ «Таїров» вбачається, що ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2008 року по теперішній час. Адреса його проживання не відома.

Також, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 березня 2010 року, під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, було встановлено, що сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо.

Положеннями статей 317, 319,321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом було встановлено, що відповідач - ОСОБА_3 є колишнім чоловіком ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тобто членом сім`ї власників вищевказаної квартири.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Також права власника житлового приміщення визначені ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР.

Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Після спливу цього строку відповідно до ст. 72 ЖК України, особа, може бути визнана в судовому порядку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно ст. 6 зазначеного закону України громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

При викладених обставинах, з урахуванням заочного розгляду справи, відсутності обґрунтованих заперечень відповідача позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Керуючись ст.ст. 258-260, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Петренко В. С.