ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7304/21 Номер провадження 22-ц/814/184/22Головуючий у 1-й інстанції Погрібняк О. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

Секретар Гречка Є.В.

За участю: представника позивача - адв. Басай М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 - в особі адвоката Басай Максима Миколайовича

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 жовтня 2021 року (повний текст складено 01.10.2021 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" про захист прав споживача транспортних послуг.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 04.11.2019 року касир автостанції Кременчук проігнорувала пред`явлене ОСОБА_1 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни та відмовилася надавати йому як споживачу послуги з пасажирського перевезення на пільгових умовах у вигляді безоплатного проїзду за маршрутом Кременчук - Київ. З метою своєчасного прибуття до м. Київ ОСОБА_1 довелося власним коштом купувати квиток за вказаним маршрутом, вартість якого становила 246,70 грн. Також ОСОБА_1 просив надати йому пільговий або іменний квиток, чим відновити його права, проте йому було відмовлено. Внаслідок вказаних дій відповідача стан здоров`я ОСОБА_1 погіршився, через що йому довелося проходити лікування.

З урахуванням наведеного прохав: визнати незаконними дії Товариства з додатковою відповідальністю «Полтаваавтотранс» в частині відмови ОСОБА_1 у наданні послуг з пасажироперевезення на пільгових умовах у вигляді безплатного проїзду за маршрутом «Кременчук-Київ», що мало місце 04.11.2019р.; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 246,70 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Полтаваавтотранс» про захист прав споживача транспортних послуг, відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, представник якого, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що відповідач не навів жодного доказу щодо факту того, що він не уповноважений перевізником здійснити попередній продаж пільгових квитків, або мав якісь конкретні застереження з цього приводу.

Вказує, що місцевий суд, протиправно фактично вказав, що пільгові пасажири не мають права попереднього придбання квитків та бронювання місця в салоні автобусу, тобто є «пасажирами нижчого класу», які позбавлені гарантованих Законом прав у порівнянні з іншими пасажирами.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТДВ «Полтаваавтотранс» є власником автостанцій, що розташовані в різних районах Полтавської області, у тому числі автостанції у м. Кременчук за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ТДВ «Полтаваавтотранс» є допоміжне обслуговування наземного транспорту (код КВЕД 52.21) (а.с.26).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №187289 від 05.03.2015 року та посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Автозаводської районної ради м. Кременчука від 17.03.2015 року, ОСОБА_1 має другу групу інвалідності з 25.02.2015р., що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с.6).

04.11.2019 року ОСОБА_1 придбав квиток у ТДВ «Полтаваатотранс» на автобусний рейс сполученням «Маріуполь-Гдиня» до Київ АС. В зазначеному документі вказано перевізника ТДВ «Ковельське АТП» (а.с.7).

З відповіді ТДВ «Полтаваавтотранс» №3.08 від 24.12.2019р. на лист позивача (а.с.8) вбачається, що між перевізником ТДВ «Ковельське АТП» та ТДВ «Полтаваавтотранс», як власником автостанцій, укладено Договір №1/14.08.17р. про надання агентських послуг, пунктом 4.2 якого передбачено «Реалізація пасажирських перевезень здійснюється Агентом за тарифами, зазначеними у системі Z-TIME на сайті та діючими на дату відповідної реалізації». Рейс за маршрутом «Маріуполь - Гдиня» з часом відправлення 13-00, який обслуговує ТДВ «Ковельське АТП», є міжнародним, тому касир запропонувала ОСОБА_1 пільговий квиток на наступний міжобласний маршрут загального користування «Кременчук-Київ» з часом відправлення 14 год. 10 хв. У системі Z-TIME немає технічної можливості видачі іменних квитків. Порушення зі сторони працівників АС Кременчук не виявлено.

Окрім того, установлено, що 14.08.2017 року між ТДВ «Ковельське АТП» та ТДВ «Полтаваавтотранс», як власником автостанцій, укладено Договір №1/14.08.17 про надання агентських послуг (далі - Договір) (а.с.27-31).

За п.п.1.1. Договору цим договором регулюються відносини, які виникають між сторонами у зв`язку із тим що агент зобов`язується за винагороду надати Принципалу послуги з реалізації пасажирських автобусних перевезень через систему Z-Time на сайті на маршрути перевізників, а Принципал зобов`язується прийняти надані агентом послуги у порядку та на умовах, визначених цим договором регулярні в тому числі міжнародні автобусні маршрути (надалі «Маршрути») від імені в інтересах під контролем і за рахунок перевізників, здійснюючи реалізацію послуг з пасажирських перевезень через систему Z-Time на сайті на маршрути перевізників у порядку та на умовах, визначених цим Договором.

За п.п. 1.2 Договору під наданням Принципалу послуг з реалізації пасажирських автобусних перевезень розуміється реалізація Агентом від імені, в інтересах, під контролем Перевізника пасажирських автобусних перевезень через систему Z-Time на сайті з наступним оформленням маршрутного листа, проїзного документа або квитка шляхом сплати пасажиром послуги перевезення, у тому числі через банківські платіжні термінали на умовах і в порядку, передбаченому даним договором, а також вчинення інших юридичних та фактичних дій які передбачені умовами цього договору.

Відповідно до п.п.2.1. Договору Агент зобов`язується здійснювати реалізацію пасажирських перевезень на маршруті перевізників у системі Z-Time через сайт www.z-time.ua у порядку та на умовах, визначених розділом 4 даного договору.

Згідно з п.п.4.1. 4.2. Договору реалізація пасажирських перевезень здійснюється через систему Z-Time на сайті у відповідності до правил використання системи Z-Time, умов перевезень та угоди публічної оферти, що розміщені на сайті; реалізація пасажирських перевезень здійснюється Агентом за тарифами, зазначеними у системі Z-Time на сайті та діючими на дату відповідної реалізації.

Відповідно до п.п.2.10 Договору на підставі цього договору та відповідно до його умов, Правил, Умов перевезення та Угоди публічної оферти Агент має право здійснювати оформлення і приймання оплати за тарифами, зазначеними на сайті у системі Z-Time за послуги автобусних перевезень від імені перевізників із наступним оформлення маршрутного листа або квитка, у тому числі і за замовленнями, що сплачуються через банківський платіжний термінал. Агент не має право вносити будь-які зміни до Умов перевезення, Угоди публічної оферти.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив із того, що відповідач діяв в межах своїх повноважень, здійснюючи лише посередницьку діяльність з реалізації проїзних квитків, отже він не є належним відповідачем по заявленим ОСОБА_1 вимогам.

Такі висновки місцевого суду в повній мірі відповідають обставинам справи та ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

За змістом ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Пунктом 7 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі.

Соціальні гарантії реалізуються у відповідності до Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176 (в редакції постанови 26 вересня 2007 №1184), пунктом 1 яких визначено, що порядок проїзду міським пасажирським автомобільним транспортом і його оплати, права та обов`язки пасажирів, а також відносини автомобільних перевізників і пасажирів під час надання транспортних послуг, враховуючи особливості транспортної інфраструктури та наявність автоматизованої системи обліку оплати проїзду, визначаються Правилами користування міським пасажирським автомобільним транспортом, що затверджуються відповідним органом місцевого самоврядування.

Діяльність автостанцій в Україні регулюється ЦК України, ГК України, Законом України «Про автомобільний транспорт», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» від 18.02.1997 № 176, наказом Міністерства транспорту та зв`язку України «Про затвердження Порядку регулювання діяльності автостанцій» від 27.09.2010 № 700 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які, відповідно до законодавства, користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Так, з аналізу змісту наведених вище норм закону, зокрема, ст.37 ЗУ «Про автомобільний транспорт», місцевим судом було вірно установлено, що ТДВ «Полтаваавтотранс» не є автомобільним перевізником і, відповідно, автомобільних перевезень не здійснює, а виступає в якості посередника між пасажиром і перевізником.

Також, колегія суддів вважає вірним посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 10.05.2018 року /справа №646/9604/16-ц (провадження №61-722св18)/, з якої вбачається, що позивач як особа з інвалідністю другої групи внаслідок війни має право на пільговий проїзд автобусними маршрутами загального користування, проте законом обов`язок із забезпечення пільгового перевезення відповідної категорії громадян покладений саме на перевізника. Відносини між автостанцією (автовокзалом) і перевізником регулюються відповідними договорами. ТДВ «Полтаваавтотранс» не є автомобільним перевізником і не здійснює перевезень.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відтак, місцевий суд, установивши, що даний позов про визнання незаконними дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди було пред`явлено до ТДОВ «Полтаваавтотранс», яке є неналежним відповідачем у справі, оскільки не є перевізником, а лише здійснює посередницьку діяльність з реалізації проїзних квитків, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до вказаного відповідача.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач не навів жодного доказу щодо того, що він не уповноважений перевізником здійснити попередній продаж пільгових квитків, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідач вправі здійснити продаж пільгового квитка лише за встановлення наявності такого безпосередньо перевізником.

Твердження апелянта про те, що місцевий суд фактично вказав, що пільгові пасажири не мають права попереднього придбання квитків та бронювання місця в салоні автобусу, не відповідає висновкам, викладеним в оскаржуваному судовому рішенні та спростовується матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - в особі адвоката Басай Максима Миколайовича,- залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 жовтня 2021 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак