Справа № 930/1627/21
Провадження № 22-ц/801/98/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 рокуСправа № 930/1627/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Голоти Л.О., Оніщука В. В.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В., розглянувши за пра-вилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного проваджен-ня, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту,

що має юридичне значення, внесення змін до актових записів,

за апеляційною скаргою заявниць ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2021 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Немирові за головування судді Науменка С. М., повний текст якого складений 29 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

22 липня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися у Немирівський районний суд Вінницької області із заявою про встановлення факту факту, що має юридичне значення, внесення змін до актових записів, посилаючись на наступні обставини. ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження ОСОБА_1 ( до заміжжя - ОСОБА_1 ). Національність батьків ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у свідоцтві про народження заявниці зазначена як українці, що не відповідає дійсності. Батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 був поляком, що підтверджу-ється випискою з погосподарської книги Вовчоцької сільської ради Немирівсь-кого району Вінницької області за 1944-1946 роки, де уся сім`я за національ-ністю вказана як поляки, у тому числі ОСОБА_4 , 1909 року народження; книжкою червоноармійця ОСОБА_4 , де зазначена національність поляк; довідкою Державного архіву Вінницької області № 07-1517/7, де вказано, що у Брацлавському римсько-католицькому костелі 10 березня 1909 року хрестили дитину на ім`я ОСОБА_4 , батьки якого за прізвищем ОСОБА_2 . Сім`я заявниць спові-дує римо-католицьку віру, наслідує традиції своєї польської сім`ї. Невідповід-ність записів в актах цивільного стану щодо національної приналежності уне-можливлює здійснення заявницями правочинів. Орган РАЦС відмовив ОСОБА_1 у внесенні виправлень у документи, змін щодо національності, у зв`язку з чим заявниці змушені звернутися в суд з даною вимогою, просили встановити факт, що кожна з них за національністю полька та зобов`язати заінтересовану особу Тульчинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Туль-чинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький ) виправити національ-ність батька дитини з «українець» на «поляк» в актовому записі про народжен-ня ОСОБА_2 , виправити національність матері дитини з «українка» на «полька» в актовому записі про народження ОСОБА_1 .

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, внесення змін до актових записів відмов-лено (а. с. 33-35).

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, заявниці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 оскаржують його в апеляційному порядку, просять дане рішення від 25 жовтня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення їхніх вимог, справу розглянути без виклику сторін. На доведення обгрунтованості заявлених вимог скаржниці викладають фактичні обставини справи, зазначають, що оскаржуване ними рішення не відповідає нормам мате-ріального та процесуального права, оскільки сумнівів у польському походженні батьків ОСОБА_2 немає. Кожна особа має право на індивідуальність, збе-реження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом, не суперечать моральним засадам суспільства ( а. с. 38-42 ).

Визначеним цивільним процесуальним законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 06 грудня 2021 року правом подати відзив на апеляційну скаргу заінтересована особа не скористалася, відзив нею не поданий. Учасники цієї справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином та завчасно повідомлені про місце, день і час розгляду справи, про що свідчать додані до справи рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток. У відпо-відності до норм статті 372 ЦПК України, беручи до уваги клопотання скарж-ниць про розгляд справи у їхній відсутності, колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану справу по суті апеляційного оскарження у відсут-ності її учасників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, про-аналізувавши наявні у ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апе-ляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга під-лягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на під-ставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослі-джені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним ви-могам, воно є помилковим, через що підлягає скасуванню в апеляційному по-рядку із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом пер-шим частини першої статті 255 ЦПК України.

Суд першої інстанції, дослідивши доводи заявниць, на які вони посилалися у зверненні до суду, заслухавши за їхнім клопотанням показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , встановив, що відповідно до свідоцтва про наро-дження заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_4 за національністю українець та ОСОБА_5 -мівна теж за національністю українка. Суд звернув увагу на відсутність доказів того, що батьки заявниці виявляли бажання змінити свою національність, звер-талися до органів державної реєстрації актів цивільного стану України про вне-сення змін про свою національність з «поляків» на «українців», такі докази суду не надані.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з посиланням на норми Законів України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», від 25 червня 1992 року № 2494-XII «Про національні меншини в Україні», роз`яснення абзацу четвертого пункту сьомого постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 12 «Про практику розгляду судами справ щодо вста-новлення неправильності запису в актах громадського стану», пункту 27 поста-нови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про за-стосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі», підкреслив, що примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Оскільки національність особи визнача-ється національністю її батьків, яка зазначається в актових записах про наро-дження особи, то єдиним шляхом встановлення та визначення національності особи є внесення доповнень в актовий запис про її народження щодо націо-нальності її батьків за умови відсутності таких відомостей. Ураховуючи, що національність батьків ОСОБА_2 «українець», «українка», що ніхто з них не звертався з вимогами про зміну національності, суд дійшов висновку про без-підставність заявлених наразі вимог у суд.

Оскаржуючи рішення суду від 25 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають його таким, що не відповідає нормам матеріального, процесу-ального права, стверджують про відсутність сумнівів стосовно польського по-ходження батьків ОСОБА_2 , про своє право вільно вирішувати питання приналежності до національної меншини. Також цитуючи зміст окремих поло-жень Законів України «Про національні меншини в Україні», «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану», посилаю-чись на Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх понов-лення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстровані у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, особи, які подали апеляційну скаргу, просять їхні ви-моги задоволити у повному обсязі, скасувавши оскаржуване рішення суду пер-шої інстанції.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу лише у певній частині, що стосуються суперечності оскаржуваного рішення суду нормам процесуаль-ного та матеріального права, в решті мотиви скарги щодо обгрунтованості заявлених в суд вимог є не об`єктивними, вони не є підставою для задоволення заяви в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, внесення змін до актових записів.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у заяві в суд посилалися на неправильність, помилковість запису про національність батька ОСОБА_2 , яка зазначена «українець» замість правильного «поляк»; неправильність запису про націо-нальність матері ОСОБА_1 , тобто ОСОБА_2 , яка вказана «українка» за-мість правильного «полька», просили виправити зазначені неправильні записи. А разом тим просили встановити юридичні факти щодо них про те, що обидві за національністю «польки». При цьому заявниці не звернули увагу, що заяв-лені ними вимоги є взаємовиключними; вони стверджують, що викладені ними обставини є підставою для внесення змін до актових записів про їхнє наро-дження. При цьому рішення, дії чи бездіяльність органу ДРАЦС щодо відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану ними не оскаржуються. З огляду на викладене вимоги про зобов`язання Тульчинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький ) внести зміни до актових записів про народження щодо наці-ональності батька заявниці ОСОБА_2 , матері заявниці ОСОБА_1 є похідними від їхніх вимог установити певні обставини і непра-вильність відомостей, що містяться у таких записах.

Разом з тим актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків ( части-на перша статті 49 Цивільного кодексу України; далі - ЦК України). Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи, встановлення її похо-дження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усинов-лення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо ( частина друга статті 49 ЦК України ). Аналогічні за змістом при-писи закріплені у статті 2 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» ( далі - Закон № 2398-VI).

Внесення змін до актового запису цивільного стану здійснюється відповідним органом ДРАЦС за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган ДРАЦС складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьо-му. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у вис-новку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскар-ження в судовому порядку ( частина перша статті 22 Закону № 2398-VI ).

Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5 затверджені Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання ( далі - Правила ), за змістом пунктів 1.1, 1.5 яких внесення змін до актових записів цивільного стану, які складені органами ДРАЦС України, проводиться за заявами громадян відділами ДРАЦС у ви-падках, передбачених чинним законодавством. Підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення не-правильності в актовому записі цивільного стану та рішення, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; постанова адміністративного суду ( підпункти 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 Правил ). Таким чином, органи ДРАЦС за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлена неправильність таких запи-сів та зазначено про внесення до них конкретних змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд роз-глядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У частині першій статті 315 ЦПК Украї-ни наведений перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб ( якщо законом не визначено іншого порядку їх вста-новлення ).

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни гро-мадянами України національності», відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспор-та прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цьо-го Указу. Вказаний Указ утратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспіль-ства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійс-нення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консо-лідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і куль-тури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин ( ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР ) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвід-чують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рів-ність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту націо-нальності особи у документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянсь-кого стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національ-ності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рі-шення державного органу.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що дана спра-ва не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможли-вістю встановлення у судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності.

Щодо неодноразових посилань у заяві до суду та апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верхов-ного Суду України від 07 липня 1995 № 12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану», як одну з підстав для задоволення їхніх вимог, то за наявних фактичних обста-вин цієї справи слід зазначити таке. Роз`яснення цієї постанови, за якими при розгляді справ про встановлення неправильності в актовому записі про наро-дження суди мають враховувати, що він, зокрема, повинен містити відомості про національність і громадянство батьків, а якщо їх не було внесено - актовий запис має бути доповнено, - відповідали законодавству України станом на час прийняття зазначеної постанови. Проте ці роз`яснення не відповідають чин-ному законодавству України, яким зазначення національності особи в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС не передбачено. Оскільки зазначена постанова була прийнята понад 20 років тому, тобто до прий-няття Конституції України та чинних ЦК України, Сімейного кодексу України, ЦПК та КАС України, то надані в ній роз`яснення не відповідають чинному зако-нодавству України і не можуть братися до уваги.

З урахуванням наведеного оскаржуване судове рішення від 25 жовтня 2021 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у цій справі, оскільки це рішення увалене з порушенням правил предметної та суб`єктної юрисдикції; апеляційна скарга наразі підлягає частковому задоволенню.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки у цьому випадку вимоги заявниць задоволенню не підлягають, апеляційний суд розподіл судових витрат не здійснює.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими дока-зами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами першою та другою статті 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному поряду повністю або частково із закриттям прова-дження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 377, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заявниць ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2021 року - скасувати.

Провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи Тульчинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницьк-ої області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький ), про встановлення факту, що має юридичне зна-чення, внесення змін до актових записів про народження - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. В. Оніщук