Дата документу 20.01.2022 Справа № 337/4495/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 337/4495/20 Головуючий у 1 інстанції Ширіна С.А.
Провадження №22ц/807/76/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», третя особа: Запорізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Запорізький завод феросплавів», третя особа: Запорізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що працював у АТ «Запорізький завод Феросплавів» з 1995 року. 13 березня 2018 року ОСОБА_1 прийнято монтером колії, зайнятим на шлакових відвалах 5 розряду (в цеху переробки шлаків) на ПАТ «Запорізький завод Феросплавів». В період роботи ПАТ «Запорізький завод Феросплавів» змінено найменування на Акціонерне товариство «Запорізький завод Феросплавів».

02 лютого 2019 року, приблизно о 19 годині 15 хвилин, водій ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзній частині вул. Маршала Судця з боку Хортицького шосе в напрямку вул. 14-го жовтня в м. Запоріжжі, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , який перетинав проїзну частину зліва направо за ходом руху автомобіля «ВАЗ». В результаті зазначеного ДТП він отримав тілесні ушкодження, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент заподіяння, проте спричинили довготривалий розлад здоров`я більше 21 дня. Окрім того йому були спричинені: струс головного мозку, рани на верхній повіці лівого ока, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Відомості про вказану вище дорожньо-транспортну пригоду було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. За наслідками досудового розслідування водію автомобіля ВАЗ- 2107 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру, відносно нього було складено обвинувальний акт, який був направлений до Хортицького районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2020 року по справі №337/741/20 водія ОСОБА_3 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілим, що є нереабілітуючою обставиною. Разом з тим, стан здоров`я потерпілого ОСОБА_1 після дорожньо-транспортної пригоди був незадовільним. Через перелом та вклинення останніх з виконанням у послідуючому остеосинтеза кісткових фрагментів лівого стегна він тривалий час був прикутий до ліжка, потім пересувався на милицях. 08 серпня 2019 року медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності на строк до 01 вересня 2020 року. Оскільки у нього було виявлено пухлину головного мозку та його стан здоров`я погіршився, йому необхідно було проводити операцію. Через погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 не зміг пройти комісію, тому інвалідність не продовжено.

30 серпня 2019 року, після встановлення III групи інвалідності, ОСОБА_1 було звільнено з роботи у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я - на підставі п.2 ст.40 КЗпП.

Дорожньо-транспортна пригода мала місце 02 лютого 2019 року. Період перебування на лікарняному з 02 лютого 2019 року по 08 серпня 2019 року. Грошові кошти за листками непрацездатності, в період перебування ОСОБА_1 на лікарняному, йому не виплачувалися. Лише після багаточисельних звернень до відповідача, 07 липня 2020 року йому було виплачені грошові кошти за листками непрацездатності:за рахунок коштів АТ «ЗФЗ» (за перші 5 днів перебування на лікарняному) 1313,20 грн. (з вирахуванням податків і зборів), та 14 липня 2020 року за рахунок коштів Фонду - 47800,35 (з вирахування податків і зборів).

ОСОБА_1 , зазначав, що причиною затримки виплати лікарняних було те, що на момент ДТП він знаходився у стані алкогольного сп`яніння. 12 лютого 2020 року ним на адресу відповідача направлено довідку Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, в якій зазначено про відсутність причинного зв`язку між перебуванням потерпілого в стані алкогольного сп`яніння та подією ДТП.

Таким чином, АТ «Запорізький завод Феросплавів» в порушення ст. 116 КЗпП України, не здійснив розрахунок із ОСОБА_1 , а отже зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 96510,75 грн.

Розмір середнього заробітку, який підлягає до виплати, ОСОБА_1 обчислено виходячи із 444,75 грн. середньоденної заробітної плати, помноженої на 217 днів (за період звільнення з 31 серпня 2019 року по день здійснення розрахунку - 14 липня 2020 року).

При цьому, позивачем заявлено вимоги саме до АТ «Запорізький завод феросплавів», оскільки з листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області вбачається, що матеріальне забезпечення по виплаті лікарняного ОСОБА_1 не заявлялася. Отже, невиплата лікарняних мала місце саме через не звернення АТ «Запорізький завод феросплавів» до Фонду.

ОСОБА_1 , також зазначав, що внаслідок невиплати йому належних грошових коштів, він залишився без засобів для існування. Не маючи коштів на лікування та навіть їжу, позивач весь час перебував на утриманні матері-пенсіонерки. При цьому, відсутність коштів мала наслідком затримки проведення операції, що може відобразитися на житті та здоров`ї позивача.

Вищенаведене спричинило ОСОБА_1 моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 49000 грн. Вказана сума приблизно дорівнює розміру невиплачених та належних ОСОБА_1 грошових коштів.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 , просив суд стягнути з АТ «Запорізький завод феросплавів» на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 96510,75 грн. та 49000 моральної шкоди.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання про поновлення строку на звернення до суду, в обґрунтування кого зазначив, що майже протягом місяця з моменту розрахунку по лікарняних, ОСОБА_1 не міг самостійно пересуватися, а деякий час навіть не міг розмовляти, що виключало можливість звернення до адвоката навіть у телефонному режимі.

В судовому засіданні протокольною ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 20201 року вищезазначене клопотання задоволено (а.с. 152, зворот).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що сума по оплаті листків тимчасової непрацездатності була спірна та неузгоджена, в той час як приписами ст. 116 КЗпП України встановлено, що підприємство повинно виплатити працівнику на день звільнення безспірні суми. Так, саме ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2020 року в справі за ЄУН №337/741/20; 1кп/337/233/2020, яка набрала законної сили, встановлено, що саме порушення водієм транспортного засобу Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, що є підставою для призначення ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності на загальних підставах. Натомість, станом на день звільнення ОСОБА_1 з роботи 30 серпня 2019 року були відсутні результати досудового розслідування обставин ДТП, яка з ним трапилася 02 лютого 2019 року, відсутнє рішення комісії АТ «ЗФЗ» щодо оплати листків тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що вони є похідними від вимоги про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку, а отже, також не підлягають до задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції суперечать нормам матеріального права, просить рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2021 року скасувати, та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що ухвала Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2020 року по справі №337/741/20; 1кп/337/233/2020 не містить відомостей про те, що перебування пішохода ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння не перебуває в причинному зв`язку з подією ДТП, оскільки суд розглядав справу відносно водія, винного у ДТП, а не відносно ОСОБА_1 . На наявність підстав статусу потерпілого у кримінальній справі не впливає стан сп`яніння потерпілої особи. При цьому, 12 лютого 2020 року позивачем на адресу відповідача направлено заяву з проханням провести виплату лікарняних. До заяви додавалася, в тому числі, довідка Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області за підписом слідчого Гаран Р.П., в якій було зазначено про відсутність причинного зв`язку між перебуванням потерпілого в стані алкогольного сп`яніння та подією ДТП, але виплату лікарняних все одно не було проведено. Отже, ОСОБА_1 вжив всіх можливих заходів для відновлення своїх прав, пропонував компромісні вирішення питання у позасудовому порядку, проте всі вони були проігноровані. Натомість, а ні досудовим розслідуванням, а ні судом ніколи не встановлюється причинний зв`язок перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння з подією ДТП. Досудове розслідування та суд встановлюють особу, винну в ДТП в контексті дотримання правил дорожнього руху, а не вживання спиртних напоїв. Отже, результати досудового розслідування та рішення суду не могли вплинути на рішення комісії в частині зв`язку алкогольного сп`яніння та подією ДТП. Позиція органу досудового розслідування з цього приводу була сформульована саме за зверненням сторони потерпілого та чітко була викладена у довідці слідчого, яка не була взята до уваги відповідачем.

Посилання суду першої інстанції на те, що підставою для невиплати лікарняних позивачу була спірність та неврегульованість цього питання, скаржник вважає безпідставним, оскільки ч.1 ст.116 КЗпП не звільняє роботодавця від відповідальності за прийняття необґрунтованого рішення про невиплату належних працівнику коштів. Така позиція повністю підтверджується ч.2 ст.117 КЗпП України, відповідно до якої при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Окрім того, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що в даному випадку спір, як такий, не вирішувався жодним органом, уповноваженим на вирішення спорів, оскільки мало місце прийняття законного рішення про виплату із затримкою, наслідки якої визначено ч.1 ст.117 КЗпП, яка передбачає виплату середнього заробітку за увесь час затримки.

Відмову суду першої інстанції у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 також вважає незаконною, оскільки моральна шкода позивачу була завдана не невиплатою середнього заробітку, а затримкою у виплаті лікарняних в принципі. Відмовляючи у стягненні моральної шкоди, суд першої інстанції фактично визнав правомірним невиплату лікарняних працівнику протягом 217 днів (з моменту звільнення) лише з підстав наявності незрозумілого спору, який, до того ж ніким не вирішувався, а, врешті решт, самим відповідачем було визнано правомірність вимог позивача. При цьому, період затримки у виплаті з моменту ДТП, тобто обставин початку перебування на лікарняному (02 лютого 2019 року до звільнення (30 серпня 2019 року), який становить 209 днів не підпадає під дію ст.116 КЗпП України, та не входить до розрахунку середнього заробітку. Тобто, загальна кількість затримки складає не 217, а 426 днів, на протязі яких ОСОБА_1 , який був прикутий до ліжка, потребував ряду операцій, залишався без засобів для існування, які мали бути виплачені йому на законних підставах. Наведені обставини, на думку скаржника, є достатньою підставою для стягнення моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Запорізький завод феросплавів» просить відмовити у її задоволенні, а рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2021 року залишити без змін.

АТ «Запорізький завод феросплавів» зазначає, що позивачем у судовому засіданні визнавалось, не заперечувалось та в апеляційній скарзі не спростовується, що: листки непрацездатності, які були надані ОСОБА_1 , містять відмітку «алкогольне сп`яніння»; ОСОБА_1 в силу норми пункту 5 ч.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» при наявності на листках непрацездатності відмітки «алкогольне сп`яніння» не мав права на матеріальне забезпечення до моменту встановлення відсутності причинно-наслідкового зв`язку між його сп`янінням або діями, пов`язаними із таким сп`янінням, та травмою невиробничого характеру, отриманою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП); розслідування нещасних випадків, які сталися внаслідок ДТП, проводиться органом досудового розслідування (пункт 8 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, який затверджено постановою КМУ від 22.03.2001 року №270); рішення про призначення матеріального забезпечення чи про відмову у цьому забезпеченні в силу норми ч.3 ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» приймає комісія із соціального страхування АТ «ЗФЗ» за наслідками розслідування органом досудового розслідування ДТП, а не роботодавець безпосередньо; до дня звільнення ОСОБА_1 30 серпня 2019 року останнім не було надано комісії із соціального страхування АТ «ЗФЗ» жодного юридично значимого документу (процесуального рішення органу досудового розслідування чи судового рішення) щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між його сп`янінням або дій, пов`язаних із таким сп`янінням, та отриманою ним травмою; на день звільнення ОСОБА_1 30 серпня 2019 року досудове розслідування ДТП, яка трапилася із позивачем 02 лютого 2019 року, не було завершено та тривало; на день звільнення ОСОБА_1 комісією із соціального страхування АТ «ЗФЗ» не було прийнято рішення про призначення відповідного матеріального забезпечення і, як наслідок, у роботодавця була відсутня документальна і правова підстава для оплати тимчасової непрацездатності позивача як за рахунок власних коштів за перші п`ять днів непрацездатності, так і для звернення до Фонду соціального страхування України щодо оплати, починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності; ухвала Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2020 року в справі за ЄУН №337/7451/20; 1 кп/337/233/202, якою преюдиційно установлено, що саме порушення водієм транспортного засобу пункту 18.1 розділу 18 «Проїзд пішохідних переходів і зупинок транспортних засобів» Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП, а дії ОСОБА_1 та його алкогольне сп`яніння не є причиною цієї ДТП, надана відповідачу у травні 2020 року, тобто після звільнення ОСОБА_1 .

При цьому, АТ «Запорізький завод феросплавів» категорично заперечує допустимість такого доказу як Довідка за місцем вимоги, що видана Дніпровським відділом поліції ГУНГІ в Запорізькій області Національної поліції України 12 лютого 2020 року і на яку, як на підставу для виплати позивачу матеріального забезпечення, посилається в апеляційній скарзі Скаржник, оскільки нормами ст.40 КПК України, якими врегульовані повноваження слідчого органу досудового розслідування, не передбачено ані право, ані обов`язок слідчого видавати будь-які довідки/відомості, що стосуються обставин кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищезазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працював у ПАТ «Запорізький завод Феросплавів» з 1995 року (а.с. 15-20).

13 березня 2018 року ОСОБА_1 прийнято монтером колії, зайнятим на шлакових відвалах 5 розряду (в цеху переробки шлаків) на ПАТ «Запорізький завод Феросплавів» (запис у трудовій книжці №20).

В період роботи ОСОБА_1 , ПАТ «Запорізький завод Феросплавів» змінено найменування на АТ «Запорізький завод Феросплавів».

02 лютого 2019 року, приблизно о 19 год. 15 хв. сталася ДТП за участю водія ОСОБА_3 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзній частині вул. Маршала Судця з боку Хортицького шосе в напрямку вул. 14-го Жовтня в м. Запоріжжі, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину зліва - направо за ходом руху автомобіля «ВАЗ».

В результаті зазначеного ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент заподіяння, проте спричинили довготривалий розлад здоров`я - більше 21 дня. Окрім того, ОСОБА_1 були спричинені: струс головного мозку, рани на верхній повіці лівого ока, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

03 лютого 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено заяву про кримінальне правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України (а.с. 21).

ОСОБА_1 після ДТП у період з 02 лютого 2019 року по 08 серпня 2019 року перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності, які містяться в матеріалах справи (а.с. 42, 44, 46, 48, 50-52).

Встановлено також, що ОСОБА_1 у вищенаведений період під час перебування на лікарняному, неодноразово звертався до комісії по соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою непрацездатності АТ «Запорізький завод феросплавів» з питання виплати йому допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням.

На заяви ОСОБА_1 , комісією по соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою непрацездатності АТ «Запорізький завод феросплавів», було надано повідомлення, в яких зазначено про відмову у виплаті за листками непрацездатності, оскільки у листках непрацездатності ОСОБА_1 міститься позначка «алкогольне сп`яніння». У відповідях комісії також зазначено, що згідно акту розслідування нещасного випадку № 1 від 11 березня 2019 року при перетині дороги на пішохідному переході, повертаючись в стані алкогольного сп`яніння додому з магазина, 02 лютого 2019 року на ОСОБА_1 було здійснено наїзд легковим автомобілем. Водій з місця пригоди втік. Оскільки ОСОБА_1 комісії не було надано доказів на підтвердження того, що травми при ДТП отримані ним не внаслідок алкогольного сп`яніння, комісією відмовлено у наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності на підставі п. 5 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с. 43, 45, 47, 49).

08 серпня 2019 року медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК та Довідкою до акту огляду МСЕК (а.с. 22). Інвалідність була встановлена на строк до 01 вересня 2020 року.

30 серпня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з АТ «Запорізький завод Феросплавів» на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с. 19-20).

12 лютого 2020 року ОСОБА_1 на адресу АТ «Запорізький завод Феросплавів» надіслано заяву про виплату йому допомоги по тимчасовій непрацездатності за листками непрацездатності у період з 02 лютого 2019 року по 08 серпня 2019 року. До заяви ОСОБА_1 долучено оригінал довідки від 12 лютого 2020 року, з якої вбачається, що досудовим слідством встановлено водія транспортного засобу, який скоїв наїзд, а також те, що ОСОБА_1 залучений до участі у кримінальному провадженні в якості потерпілого, що свідчить про відсутність вини ОСОБА_1 в ДТП. Окрім того, з вказаної довідки Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області вбачається, що на момент ДТП ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що не перебуває в причинному зв`язку з ДТП (а.с. 54, 55).

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2020 року по справі №337/741/20 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України закрито у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винуватого з потерпілим на підставі ст. 46 КК України (а.с. 40-41).

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 також звертався до Фонду соціального страхування України із заявою про забезпечення Фондом виплати грошових коштів за період тимчасової непрацездатності.

На вищезазначене звернення, Фондом соціального страхування України надано відповідь про необхідність звернутися до страхувальника АТ «Запорізький завод Феросплавів», оскільки станом на 28 квітня 2020 року матеріальне забезпечення по застрахованій особі ОСОБА_1 , АТ «Запорізький завод Феросплавів» до Фонду не заявлялось, відтак фінансування не здійснювалося (а.с. 56-57, 58).

01 липня 2020 року комісією по соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою непрацездатності АТ «Запорізький завод феросплавів» складено акт про нещасний випадок невиробничого характеру ОСОБА_1 . У висновках комісії зазначено, що згідно ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя 1кп/337/233/2020 від 13 квітня 2020 року встановлено порушення Правил дорожнього руху водієм, який своїми діями задав тілесні ушкодження ОСОБА_1 . Причинно-наслідковий зв`язок між причиною отримання травм та алкогольним сп`янінням ОСОБА_1 відсутній (а.с. 129).

07 липня 2020 року АТ «Запорізький завод феросплавів» перераховано ОСОБА_1 1313,20 грн. (з вирахуванням податків і зборів) за перші 5 днів перебування на лікарняному ОСОБА_1 , що підтверджується копією платіжного доручення № 55803011 від 07 липня 2020 року АТ «ЗФЗ» (а.с. 61).

14 липня 2020 року АТ «Запорізький завод феросплавів» перераховано ОСОБА_1 47800,35 грн. (з вирахуванням податків і зборів) за рахунок Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізької області, що підтверджується копією платіжного доручення № 57835948 від 14 липня 2020 року АТ «ЗФЗ» (а.с. 62).

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом для існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 посилався на те, що допомога по тимчасовій непрацездатності за листками непрацездатності у період з 02 лютого 2019 року по 08 серпня 2019 року йому була виплачена АТ «Запорізький завод феросплавів» за перші п`ять днів перебування на лікарняному 07 липня 2020 року, та 14 липня 2020 року за рахунок Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізької області, тобто, в порушення статті 116 цього Кодексу, не в день звільнення.

При цьому, факт несвоєчасного (не в день звільнення) розрахунку з ОСОБА_6 при звільненні, учасниками справи визнається, разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день звільнення ОСОБА_1 з роботи 30 серпня 2019 року були відсутні результати досудового розслідування обставин ДТП, яка з ним трапилася 02 лютого 2019 року, відсутнє рішення комісії АТ «ЗФЗ» щодо оплати листків тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , а отже відповідач обґрунтовано не виплачував ОСОБА_1 допомогу та не зверталося до Фонду із заявою-розрахунком.

З зазначеним висновком колегія суддів погодитись не може.

Так, статтею 253 КЗпП України передбачено, що особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються та надаються за основним місцем роботи.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності унаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця відповідно до Порядку оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року № 440.

Згідно з частиною третьою статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб), або фізичною особою - підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Матеріальне забезпечення, передбачене цим Законом, виплачується у разі, якщо звернення за його призначенням надійшло не пізніше дванадцяти календарних місяців з дня відновлення працездатності, встановлення інвалідності, закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, смерті застрахованої особи або члена сім`ї, який перебував на її утриманні (частина п`ята статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Відповідно до частин першої та другої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Згідно з пунктом 2 Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 19.07.2018 № 12, у разі настання у застрахованої особи страхового випадку, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства, з урахуванням вимог Положення про комісію (уповноваженого) із страхування з тимчасової втрати працездатності, на підставі поданих документів, передбачених статтею 31 Закону, приймає рішення про призначення матеріального забезпечення застрахованій особі.

На підставі рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення страхувальник нараховує суми матеріального забезпечення та оформлює заяву-розрахунок, яка повинна бути передана до робочих органів виконавчої дирекції Фонду не пізніше 5 робочих днів з дати прийняття комісією такого рішення.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 вищевказаного Порядку підставою для фінансування страхувальників робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення та окремих виплат потерпілим на виробництві за їх видами.

Після надходження коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов`язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення не пізніше, ніж у строки, визначені у частині другій статті 32 Закону (п. 9 Порядку).

Зазначеними положеннями законодавства гарантовано працівнику, як застрахованій особі, право на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що виплаті роботодавцем допомоги по тимчасовій непрацездатності передує комплекс дій, у тому числі прийняття комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. При цьому, комісія перевіряє підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати.

Роботодавець оплату перших п`яти днів тимчасової непрацездатності працівнику унаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснює за рахунок коштів підприємства, установи, організації та повинен вчинити для цього певні дії, у тому числі отримати лист непрацездатності від працівника; провести розрахунок суми оплати за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності за рахунок своїх коштів та суми допомоги по тимчасовій непрацездатності; заповнити та подати до Фонду соціального страхування заяви-розрахунки про нараховані застрахованій особі суми матеріального забезпечення за їх видами; отримати фінансування від Фонду соціального страхування на спеціальний рахунок, що відкривається роботодавцем, та здійснити виплату лікарняних працівнику.

За матеріалами цієї справи встановлено, що АТ «Запорізький завод феросплавів» не перераховував ОСОБА_1 грошові кошти за листками непрацездатності до липня 2020 року, листки непрацездатності у заявах-розрахунках до Фонду не подавалися до 07 липня 2020 року, що свідчить про порушення прав позивача на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності, саме з боку роботодавця.

При цьому, посилання на те, що 30 серпня 2019 року станом на день звільнення ОСОБА_1 було відсутнє рішення комісії щодо оплати листків тимчасової непрацездатності у період з 02 лютого 2019 року, є безпідставним.

Так, згідно п. 5 ч.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності не надається у разі тимчасової непрацездатності у зв`язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або дій, пов`язаних з таким сп`янінням.

За приписами пп.4.2 пункту 4 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності у разі тимчасової непрацездатності у зв`язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або дій, пов`язаних з ним, робиться позначка про таке сп`яніння.

Так, у листках непрацездатності ОСОБА_1 міститься позначка про алкогольне сп`яніння (а.с. 42, 44, 46, 48, 50-52).

Натомість, законодавцем підставою для відмови у виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності із захворюванням або травмою, визначено саме захворювання чи травми що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або дій, пов`язаних з таким сп`янінням.

Механізм розслідування та ведення обліку нещасних випадків невиробничого характеру, які сталися з громадянами України, іноземцями та особами без громадянства на території України впорядковує Порядок розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, який затверджено постановою КМУ від 22.03.2001 року №270.

Відповідно до п. 7 Порядку №270 розслідування нещасних випадків проводиться з метою визначення їх обставин та причин. На підставі результатів розслідування розробляються заходи щодо запобігання подібним випадкам, а також щодо вирішення питань соціального захисту потерпілих.

У процесі розслідування беруться до уваги листок непрацездатності чи довідка лікувально-профілактичного закладу, а також пояснення потерпілого та свідчення очевидців, а у разі потреби - керівника органу (організації), на території чи об`єкті

якого стався нещасний випадок.

Пунктом 8 Порядку № 270 встановлено, що розслідування нещасних випадків, які сталися внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), проводиться органом досудового розслідування.

Згідно пункту 11 Порядку №270 нещасні випадки (за винятком групових), які сталися з працюючими особами, розслідуються комісією, утвореною організацією, де працює потерпілий, у складі голови комісії - посадова особа, яку визначає керівник організації, і членів комісії - керівника відповідного структурного підрозділу, представника профспілкової організації, членом якої є потерпілий, або уповноваженого трудового колективу, якщо потерпілий не є членом профспілки. Рішення щодо розслідування нещасного випадку приймається керівником організації на підставі звернення потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, листка непрацездатності або довідки лікувально-профілактичного закладу.

За пунктом 12 Порядку №270 розслідування нещасного випадку проводиться протягом 10 календарних днів після утворення комісії. У разі потреби цей термін може бути продовжений керівником органу (організації), який призначив розслідування.

За результатами розслідування нещасного випадку складається акт за формою НТ (невиробничий травматизм) згідно з додатком 3 до Порядку №270, який затверджується керівником.

За матеріалам справи встановлено, що підставою для оплати листків непрацездатності АТ «Запорізький завод феросплавів» визначено Акт про нещасний випадок невиробничого характеру, складений 01 липня 2020 року щодо нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 02 лютого 2019 року.

При цьому, законодавством встановлено термін для розслідування нещасного випадку 10 календарних днів після утворення комісії. Будь-яких доказів продовження терміну для розслідування нещасного випадку АТ «Запорізький завод феросплавів» не надано.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в акті від 01 липня 2020 року міститься посилання на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2020 року, якою встановлено, що причинно-наслідковий зв`язок між причиною отримання травми та алкогольним сп`янінням ОСОБА_1 відсутній (а.с. 129, зворот).

Разом з тим, в ухвалі Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2020 року по справі № 337/741/20 1 кп/337233/2020 відсутні будь-які відомості щодо встановлення причинно-наслідкового зв`язку між причиною отримання травми та алкогольним сп`янінням ОСОБА_1 , а отже посилання суду першої інстанції на те, що станом на день звільнення ОСОБА_6 були відсутні результати досудового розслідування обставин ДТП, є безпідставним.

Окрім того, з повідомлень АТ «Запорізький завод феросплавів» також вбачається, що комісією соціального страхування до 01 липня 2020 року також складалися акти розслідування нещасного випадку, зокрема, 11 березня 2019 року, та приймались рішення саме про відмову в оплаті листків непрацездатності (а.с. 43, 45, 47, 49).

Крім вищенаведеного, з вищезазначених повідомлень вбачається, що обов`язок доведення обставини настання нещасного випадку з ОСОБА_1 саме не з його вини, як особи у стані алкогольного сп`яніння, комісією покладено на потерпілого, в той час як Порядком №270 дії щодо розслідування покладено на комiсiю, утворену організацією, де працює потерпілий. При цьому, будь-якої оцінки документам, наданим ОСОБА_1 , зокрема довідки слідчого в якій зазначено про відсутність причинного зв`язку перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння з подією ДТП, комісією не надано.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що належні ОСОБА_1 суми до виплати не були виплачені йому у день звільнення саме з вини роботодавця, оскільки АТ «Запорізький завод феросплавів» було порушено порядок та строк розслідування нещасного випадку, що призвело до затримки у виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням більше ніж на 1 рік.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом другим пункту 8 вказаного Порядку встановлено, що в разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

При цьому, колегія суддів не в повному обсязі погоджується із наведеним позивачем розрахунком та періодом обчислення розміру середнього заробітку.

Так, учасникам справи визначається, та підтверджується матеріалами справи, що заробітна плата ОСОБА_1 у грудні 2018 року (20 робочих днів) дорівнювала 10300,49 грн., у січні 2019 року (21 робочий день) 8379,16 грн.

Таким чином, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 дорівнює 444,75 грн.

Кількість робочих днів за період з 30 серпня 2019 року до 07 липня 2020 року (день остаточного розрахунку виплати за листками непрацездатності) становить 212 робочих днів.

При цьому, датою остаточного розрахунку колегією визначено 07 липня 2020 року, оскільки саме в цей день АТ «Запорізький завод феросплавів» здійснено виплату ОСОБА_1 за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності, та передано заяву-розрахунок до Фонду.

Абзацом першим пункту 8 Порядку, встановлено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, отже, 444,75 грн.*212 днів = 94287 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з АТ «Запорізький завод феросплавів» на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 94287 грн.

Також, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки вказана вимога не є похідною від вимоги про стягнення середнього заробітку, а обґрунтована ОСОБА_1 саме затримкою в оплаті листків непрацездатності, що, враховуючи його фізичний та психологічний стан (перенесення кілька операцій, пов`язаних із ДТП), спричинило йому моральні страждання.

Згідно із статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

За таких обставин, факт здійснення АТ «Запорізький завод феросплавів» з ОСОБА_1 остаточного розрахунку, не свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки такий розрахунок хоча й було здійснено в добровільному порядку, проте зі значною затримкою.

На підставі викладених норм права, враховуючи зібрані у справі докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про підтвердження факту порушення законних прав позивача, яке полягало у затримці оплати листків непрацездатності, що призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів, керуючись вимогами статті 237-1 КЗпП України, враховуючи характер спору, принцип розумності, достатності та справедливості, вважає, що відповідним розміром відшкодування моральної шкоди, є сума у розмірі 5000 грн., яка підлягає відшкодуванню.

За приписами п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2021 року підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, та стягнення з

АТ «Запорізький завод феросплавів» на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 94287 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2021 року у цій справі скасувати, прийняти нову постанову, якою:

«Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», третя особа: Запорізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 94287 (дев`яності чотири тисячі двісті вісімдесят сім) гривень (сума визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів) та 5000 (п`ять тисяч) гривень на відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 20 січня 2022 року.

Головуючий:

Судді: