УХВАЛА

Справа № 2-4092/11

Номер провадження 4-с/495/2/2022

14 січня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Бучка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, суб`єкт оскарження - приватний виконавець Колечко Дмитро Миколайович, стягувач за виконавчим документом - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»»,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся 29 листопада 2021 року до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, суб`єкт оскарження - приватний виконавець Колечко Дмитро Миколайович, стягувач за виконавчим документом - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»».

Свою скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. прийнято до примусового виконання виконавчий лист №2-4092/11 виданий Білгород-Дністровським міськрайонним судом 25.05.2020 року, виконавчий лист №2-479/11 виданий Білгород-Дністровським міськрайонним судом 25.11.2011 року, виконавчий лист №2-481/11 виданий Білгород-Дністровським міськрайонним судом 09.06.2011 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» боргу.

Постановою від 01.06.2020 року відкрито виконавче провадження №62224242 за вищевказаним виконавчим листом. В дійсній постанові стягувачем зазначене ТОВ «Фінансова компанія Форінт».

В межах вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт нерухомого майна від 01.11.2021 року. Зазначеною вище постановою приватним виконавцем накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер :04:001:0315, за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначену вище постанову приватного виконавця скаржник ОСОБА_1 вважає незаконною, оскільки відповідно до іпотечного договору від 26.12.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Щукіною Л.С., спірна земельна ділянка обтяжена іпотекою в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 26.12.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №5367.

26 грудня 2008 року на підставі вказаного іпотечного договору, приватним нотаріусом Щукіною Л.С. зареєстровано заборону відчуження спірної земельної ділянки до припинення чи розірвання договору. На даний час договір, як зазначає скаржник, є діючим та не припиненим, отже іпотекодержатель за іпотечним договором має пріоритет звернення на спірну земельну ділянку, а тому на думку скаржника ОСОБА_1 , накладення арешту на спірну земельну ділянку приватним виконавцем порушує права та законні інтереси іпотекодержателя.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 та адвокат Садовський В.Є., який діє в його інтересах не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

В судове засідання приватний виконавець Колечко Д.М. не з`явився, проте надав на адресу суду клопотання щодо розгляду справи у його відсутність та відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки скаржник ОСОБА_1 не навів жодної норми чинного законодавства, яку було порушено приватним виконавцем під час опису його майна та накладення арешту на спірне майна. Окрім того, приватний виконавець Колечко Д.М. зазначає, що скаржник зловживає своїми процесуальними правами та не виконує у добровільному порядку рішення суду.

В судове засідання представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»» не з`явився, проте надав на адресу суду клопотання щодо розгляду справи у його відсутність та відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки опис та арешт спірного майна ніяким чином не порушує права іпотекодержателя ОСОБА_2 , окрім того скарга подана скаржником ОСОБА_1 з порушенням встановленого процесуального строку 10 днів, так, скаржник стверджує, що отримав оскаржувану постанову 01.11.2021 року, проте зі скаргою до суду скаржник звернувся лише 29.11.2021 року.

Дослідивши матеріалі справи, доводи сторін, суд приходить до обґрунтованого висновку, що вимоги скаржника ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області перебуває зведене виконавче провадження №64575993 щодо виконання виконавчого листа №2-4092/11 виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом 25.05.2020 року, виконавчого листа №2-479/11 виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом 25.11.2011 року, виконавчого листа №2-481/11 виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом 09.06.2011 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» боргу.

В рамках зазначеного вище виконавчого провадження приватним виконавцем Колечко Д.М. постановою від 01.11.2021 року про опис та арешт майна було накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер :04:001:0315, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до іпотечного договору від 26.12.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Щукіною Л.С., спірна земельна ділянка обтяжена іпотекою в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 26.12.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №5367.

Відповідно до п.1 зазначеного вище Іпотечного договору сума позики складає 7000,00 грн..

Згідно п.3 Іпотечного договору від 26.12.2008 року, сторони оцінюють предмет іпотеки в 100000,00 (сто тисяч) гривень.

26 грудня 2008 року на підставі вказаного іпотечного договору, приватним нотаріусом Щукіною Л.С. зареєстровано заборону відчуження спірної земельної ділянки до припинення чи розірвання договору.

01 листопада 2021 року приватним виконавцем направлено листа до іпотекодержателя ОСОБА_2 та роз`яснено його права відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно Звіту про експерту грошову оцінку зазначеної вище земельної ділянки, проведеної ТОВ ОФ «ІНЮГ-ЕКСПЕРТИЗА», оцінювач визначив ринкову вартість земельної ділянки при існуючому використанні у сумі 670900,00 грн..

Згідно зі ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону визначено засади, при яких здійснюється виконавче провадження, а саме: верховенство права, обов`язковість виконання рішень, законність, диспозитивність, справедливість, неупередженість та об`єктивність, гласність та відкритість виконавчого провадження, розумність строків виконавчого провадження, співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно та в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Наведене свідчить, що рішення суду, що набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Тобто, особа, якій належить виконати судове рішення, повинна вчинити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

В силу вимог ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Положеннями частин 2, 4 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

В пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» вказано, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Суд приймає до уваги доводи приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М., що за даними сайту судової влади, заставодержатель ОСОБА_2 не заявив вимоги про скасування арешту у порядку ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», тому посилання скаржника ОСОБА_1 на порушення законних прав та інтересів іпотекодержателя є передчасним, оскільки приватним виконавцем лише проведено опис спірного майна та накладено на нього арешт - саме як засіб забезпечення виконання судового рішення.

В той же час суд вважає помилковим думку представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»» щодо пропуску скаржником ОСОБА_1 десятиденного строку для звернення зі скаргою на оскаржувану постанову приватного виконавця від 01.11.2021 року, оскільки скаржником ОСОБА_1 у скарзі зазначено, що оскаржувану постанову він отримав 27.11.2021 року, доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 12, 13 ЦПК України визначено, що учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Як передбачає стаття 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зауважує, що стороною скаржника ОСОБА_1 не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів щодо порушення приватним виконавцем Колечко Д.М. будь-яких вимог чинного законодавства під час вчинення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню №64575993, зокрема щодо опису та накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що приватний виконавець діяв в межах, передбачених чинним законодавством, права третіх осіб під час вчинення виконавчих дій приватним виконавцем Колечко Д.М. не порушені, у зв`язку із чим в задоволенні скарги вважає за необхідне відмовити.

Керуючись ст.ст. 158, 258-260, 352-354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, суб`єкт оскарження - приватний виконавець Колечко Дмитро Миколайович, стягувач за виконавчим документом - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складеного 17.01.2022 року.

Суддя