Справа № 527/746/21
провадження 2/527/15/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Левицької Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Папенко Л.І.,

представника позивача Бідюк Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 527/746/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» до ОСОБА_1 , фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , з залученням третьої особи державного реєстратора Васильківської сільської ради Семенівського району Полтавської області Малого М.М., про визнання укладеною угоди, визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права користування землею з одночасним припиненням такого права,

в с т а н о в и в :

16.04.2021 позивач ТОВ «АФ «Пузиківська» звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області із позовом до ОСОБА_1 , фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , з залученням третьої особи державного реєстратора Васильківської сільської ради Семенівського району Полтавської області Малого М.М., про визнання укладеною угоди, визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права користування землею з одночасним припиненням такого права, в якому ( з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просив: 1. Визнати укладеною з моменту набрання законної сили рішенням суду у справі Додаткову угоду до договору оренди землі від 25 листопада 2014 року, який укладений між ОСОБА_1 (Орендодавцем) та ТОВ "Агрофірма "Пузиківська" (Орендарем), державна реєстрація Договору була здійснена 03.11.2015 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Сень Анною Сергіївною, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 25816737, що вбачається з витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 03.11.2015 року індексний номер 46860901, з викладенням її змісту. 2. Визнати недійсним договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 17.01.2020 року (право зареєстроване 17.01.2020 року за номером запису 35117072), який укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0086, загальною площею 4,39 га, яка розташована на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області. 3. Скасувати рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Семенівського району Полтавської області Малого Миколи Миколайовича, індексний номер рішення 50736918 від 21.02.2020 року, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права за договором про право користуванн земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) серія та номер б/н, виданий 17.01.2020 року, який укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0086, загальною площею 4,39 га, яка розташована на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, з одночасним припиненням такого речового права. 4. Судові витрати покласти та відповідачів.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.11.2014 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, і ТОВ "Агрофірма "Пузиківська" укладено договір оренди належної орендодавцеві земельної ділянки площею 4,39 га на підставі державного акту серія ІІ-ПЛ № 045385, кадастровий номер :00:001:0086, яка знаходиться на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області. Договір укладено на строк 5 років і зареєстровано 03.11.2015 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Сень Анною Сергіївною. Договором передбачено переважне право орендаря на його поновлення, про що не пізніше ніж за 90 днів орендар має повідомити орендодавця.

23.08.2019 року за вих. 2-ВП/19 на адресу ОСОБА_1 було направлено лист повідомлення про поновлення (продовження) договору оренди землі на новий строк відповідно до ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та проект додаткової угоди з викладенням її змісту.

Як вбачається з інформаційної довідки № 252108034 від 11.04.2021 року із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, відповідачі ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 уклали між собою договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), серія та номер б/н від 17.01.2020 року, право зареєстроване 17.01.2020 року за номером запису 35117072.

За таких обставин відповідач ОСОБА_1 не заперечував проти поновлення договірних відносин із позивачем на умовах додаткової угоди, не здійснював самостійний обробіток землі, ухилився від підписання додаткової угоди з позивачем про поновлення договору оренди землі та під час дії вказаного договору уклав договір емфітевзису, що суперечить Закону України «Про оренду землі».

Позивачем виконано вимоги ст. 33 Закону України "Про оренду землі", ст. 626, 792 ЦК України і набуто право на поновлення договору оренди землі на умовах запропонованої позивачем додаткової угоди, у т.ч. з огляду на "мовчазну згоду" відповідача ОСОБА_1 . Відповідач не надав жодних заперечень щодо поновлення договору оренди землі, спірний договір емфітевзису порушує переважне право позивача на поновлення договору оренди землі від 25.11.2014 року. Одна й та ж сама земельна ділянка не може бути об`єктом користування за двома договорами, укладеними з різними особами.

Ухвалою суду від 21.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 13.05.2021.

Підготовчі судові засідання відкладалися, у них оголошувалися перерви за клопотанням представників сторін, у зв`язку із неможливістю взяти участь у судовому засіданні, витребуванням і необхідністю надання доказів, зміною предмету позовних вимог.

12.05.2021 року відповідачем ОСОБА_1 було направлено відзив на позов, відповідно до змісту якого прохав у його задоволенні відмовити. Зазначив, що ще до закінчення терміну дії договору оренди землі від 25.11.2014 року ним 30.09.2019 та 25.11.2019 року направлялися листи позивачу про небажання продовжувати договірні відносини та про повернення земельної ділянки, на які відповіді не отримано. Вказав, що ні листа , ні проекту додаткової угоди від позивача він не отримував, про викладений в них текст не знав, оскільки у вказаних листах зазначено адресу отримувача с. Пузикове Глобинського району, тоді як він зареєстрований та проживає в м. Кременчуці за такою ж адресою.

26.05.2021 року представником позивача направлено відповідь на відзив, в якому зазначено, що в матеріалах справи наявний опис вкладення у цінний лист № 356 від 23.08.2019 року з печаткою працівника АТ «Укрпошти», який перевіряв відповідність опису вкладення і засвідчив правильність заповнення даних, отже позивачем було відправлено зазначеного листа належним чином. Крім того, 19.12.2019 року ОСОБА_1 було повторно направлено лист повідомлення (щодо отримання орендної плати 2019) та про повторне повідомлення щодо поновлення (продовження) договору оренди земельної ділянки з проектом додаткової угоди. Про отримання відповідачем зазначеного відправлення свідчить його підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення від 23.12.2019 року.

16.09.2021 закрито підготовче судове засідання і призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримала, посилаючись на підстави та обставини , викладені в ньому та просила його задовольнити. Пояснила, що в неї відсутні відомості щодо отримання листа ОСОБА_1 ТОВ АФ «Пузиківська». Представник не володіє відомостями чи обробляє позивач спірну земельну ділянку в даний час.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, направили заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову заперечували.

Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права чи інтересу.

Судом установлено, що 25.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська», як орендарем, та ОСОБА_1 , як орендодавцем, укладено договір оренди землі (а.с.57-60).

Відповідно до п.п. 1-2 зазначеного договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для товарного с/г виробництва, яка знаходиться на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, загальною площею 4,39 га, кадастровий номер :00:001:0086.

П.8 Договору передбачено, що його укладено строком на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, що передбачено п. 43 договору.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, державну реєстрацію права оренди земельної ділянки проведено 03.11.2015 року (а.с.21).

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 777 ЦК України передбачено переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачено певну процедуру здійснення цього права.

Статтєю 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено випадки пролонгації договору оренди.

Так, у частинах першій-п`ятій статті 33 цього Закону України «Про оренду землі» ( в редакції на час укладення договору) передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, згідно з частинами першою-п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, які передбачені статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020, справа № 313/350/16-ц, зазначила, що статтею 33 Закону України "Про оренду землі" було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. З огляду на вказане Велика Палата відступила від висновку Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, викладеного в постанові від 10.09.2018 у справі № 920/739/17, а саме стосовно тверджень про необов`язковість повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі для виникнення підстави поновлення договору, передбаченої частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Помилково ототожнювати правовий інститут пролонгації договору оренди нерухомого майна (продовження договору на той самий строк і на тих самих умовах), який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, та правовий інститут продовження договору оренди на новий строк внаслідок реалізації переважного права добросовісного орендаря, сутністю якого є укладення договору оренди на новий строк, а не його автоматичне поновлення. Зазначені правові інститути є взаємовиключними, оскільки реалізація орендарем переважного права є можливою тільки у разі припинення дії попереднього договору оренди і суть такої реалізації зводиться до надання добросовісному орендарю переваги перед іншими особами на рівних запропонованих орендодавцем умовах договору оренди (постанова КГС ВС від 16.09.2020 у справі № 904/5126/19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 зазначила, що стаття 33 Закону України "Про оренду землі" (до змін її редакції згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019 № 340-ІХ) для поновлення договору оренди землі на підставі частини шостої цієї статті вимагала від орендаря завчасно надіслати орендодавцеві повідомлення про таке поновлення з проєктом відповідної додаткової угоди. Лише після повідомлення орендарем про поновлення відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше. Але таке поновлення обов`язково оформляється шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а у разі якщо орендодавець цього не робить, у судовому порядку за вимогою про визнання укладеною додаткової угоди та з фіксацією її повного тексту у резолютивній частині рішення суду.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України "Про оренду землі", буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ТОВ АФ «Пузиківська» до закінчення договору оренди землі від 25.11.2014 року, а саме 23.08.2019 року за вих. № 2-вп/19 направив на адресу орендодавця ОСОБА_1 (відповідач) лист повідомлення про поновлення (продовження) договору оренди землі , в якому повідомив орендодавця про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк з примірником відповідної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 25.11.2014 року.

На підтвердження вказаної обставини позивачем надано поштову квитанцію від 23.08.2019 року, накладну 356 з описом вкладення (їх копії) (а.с.29-32 ).

Проте, в ході дослідження в судовому засіданні копії вказаної накладної встановлено, що адресою одержувача зазначено: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 . Тоді як відповідач Корнет проживає за аналогічною адресою, але в м. Кременчуці.

Відповідач ОСОБА_1 у відзиві заперечив отримання ним вказаного листа.

Враховуючи викладене, в зв`язку з направленням листа за невірною адресою, позивачем не доведено факт повідомлення орендодавця про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк.

Крім того, у відповіді на відзив позивачем вказано, що 19.12.2019 року ним повторно було направлено лист повідомлення (щодо отримання орендної плати 2019) та про повторне повідомлення щодо поновлення (продовження) договору оренди земельної ділянки з проектом додаткової угоди ( а.с. 96).

На підтвердження вказаної обставини позивачем надано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 19.12.2019 року , з відміткою про його отримання відповідачем (а.с.104 ).

Проте, зі змісту вказаного рекомендованого повідомлення вбачається, що лист стосувався отримання орендної плати 2019. Доказів направлення вказаним листом повідомлення щодо поновлення (продовження) договору оренди земельної ділянки з проектом додаткової угоди, позивачем не надано.

Суд також критично оцінює вказаний доказ, оскільки в порушення положень ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивачем про нього не було зазначено та його не було надано разом з поданням позовної заяви.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не дотримано вимоги ст. 33 Закону України «Про оренду землі» в частині повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк.

В той же час, відповідач ОСОБА_1 направив на адресу позивача повідомлення від 30.09.2019 року про небажання продовжувати договір оренди землі з ТОВ «АФ «Пузиківська».

В підтвердження вказаного факту надав фіскальний чек від 30.09.2019 року про відправку рекомендованого листа на адресу ТОВ АФ «Пузиківська» (а.с.65-66).

Крім того, 25.11.2019 року ОСОБА_1 було направлено лист повідомлення директору ТОВ «АФ «Пузиківська» про небажання поновлювати договір оренди та повернення земельної ділянки.

В підтвердження направлення листа додано фіскальний чек, опис вкладення, накладну та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.67-71).

В судовому засіданні представник позивача повідомила, що в неї відсутні відомості щодо отримання чи не отримання вказаних листів ТОВ «АФ «Пузиківська».

З урахуванням того, що позивачем не було доведено факт повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк в порядку, встановленому ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендодавцем були висловлені заперечення щодо поновлення договору оренди землі, тому відсутні підстави для реалізації переважного права позивача на поновлення договору оренди на новий строк.

Враховуючи викладене, позов в частині визнання укладеною з моменту набрання законної сили рішенням суду у справі Додаткової угоди до договору оренди землі від 25 листопада 2014 року, який укладений між ОСОБА_1 (Орендодавцем) та ТОВ "Агрофірма "Пузиківська" (Орендарем), державна реєстрація Договору була здійснена 03.11.2015 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Сень Анною Сергіївною, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 25816737, що вбачається з витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 03.11.2015 року індексний номер 46860901, з викладенням її змісту, не підлягає до задоволення.

В той же час, відповідно до ст.ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на дати укладення та державної реєстрації договору оренди землі) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно п. 5 ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції на час реєстрації договору) (далі ЗК) право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до Закону.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України (далі ЦК) передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, установлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК). Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є закон "Про оренду землі". За змістом ст.ст. 18, 20 ЦК цього укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020, справа № 322/1178/17, зазначила, що метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Правочин, укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, є фіктивним.

Разом з тим реалізувати свої суб`єктивні права та обов`язки сторони договору оренди земельної ділянки можуть лише після державної реєстрації такого договору.

Велика Палата Верховного Суду бере до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК, у редакції, яка була чинною як на час укладення договору оренди земельної ділянки, так і на момент його державної реєстрації, визначено момент, коли договір, який підлягав державній реєстрації, є укладеним, а саме: договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Відтак із урахуванням зазначених норм матеріального права і висновків Верховного Суду випливає, що 5-річний строк дії договору оренди землі від 25.11.2014 року, що укладений між позивачем ТОВ "Агрофірма "Пузиківська", як орендарем, і ОСОБА_1 , як орендодавцем, набирає чинності з моменту його державної реєстрації 03.11.2015 року та діє до 03.11.2020 року.

Вказаний договір не визнаний в судовому порядку недійсним, його реєстрація була проведена у відповідності до приписів діючого на той час законодавства, тому вказаний правочин є вчиненим, реальним та таким, який спричинив права та обов`язки у сторін до 03.11.2020 року.

Проте, в період дії вищезазначеного договору оренди землі від 25.11.2014 року , 17.01.2020 року ОСОБА_1 було укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) з ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за вказаним договором прийнято державним реєстратором Василівської сільської ради Семенівського району Малим М.М. 21.01.2020 року, індексний номер 50736918 (а.с.72).

Предметом обох договорів є земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0086, загальною площею 4,39 га, яка розташована на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області.

Відповідно до абзацу 4 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Частиною 2 ст.13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень " державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За приписами п.1 ч.3 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ", державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Пунктом 5 ч.1. ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень " передбачено, що наявність суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Державна реєстрація договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 17.01.2020 року , укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 мала місце в період дії договору оренди замлі від 25.11.2014 року, а тому уклавши новий договір цієї ж самої земельної ділянки з іншою особою, орендодавцем було порушено права позивача як належного орендаря на реалізацію свого права.

Згідно ст. 3 ЦК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 2 ч. 2 ст.16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Частиною 3 ст.215 ЦК визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями (ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про оренду землі»).

За змістом ч. 2, 3 ст. 152 ЗК землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

Одна й та ж сама земельна ділянка не може одночасно перебувати в користуванні різних осіб. Укладення наступного правочину щодо користування земельною ділянкою можливе лише після припинення дії попереднього правочину.

Таким чином, суд робить висновок про наявність достатніх правових підстав для визнання недійсним спірного договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 17.01.2020 року , укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Верховний Суд України неодноразово висловлювали правову позицію про те, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов`язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації, і що факт чинності попередніх договорів оренди землі унеможливлює державну реєстрацію прав оренди згідно договорів оренди землі, укладених пізніше (постанови ВС України від 29 вересня 2015 року у справі № 802/37191, від 30 березня 2016 року у справі № 21-1434а15, від 15 листопада 2016 року у справі № 825/1287/15-а).

Рішення державного реєстратора підлягає скасуванню не лише із підстав недійсності оспорюваного договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 17.01.2020 року, але й з підстав порушення державним реєстратором норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно під час вчинення відповідних реєстраційних дій. Протиправні дії і рішення державного реєстратора призвели до виникнення ситуації з подвійною реєстрацією права користування землею на одну і ту саму земельну ділянку за різними особами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора про проведення реєстраційної дії іншого речового права на одну і ту ж земельну ділянку суперечить законодавству.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майнота їхобтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їхобтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостоїстатті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Враховуючи викладене, позов в частині визнаннянедійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 17.01.2020 року (право зареєстроване 17.01.2020 року за номером запису 35117072), який укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0086, загальною площею 4,39 га, яка розташована на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області; скасування рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Семенівського району Полтавської області Малого Миколи Миколайовича, індексний номер рішення 50736918 від 21.02.2020 року, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права за договором про право користуванн земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) серія та номер б/н, виданий 17.01.2020 року, який укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0086, загальною площею 4,39 га, яка розташована на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, з одночасним припиненням такого речового права, підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11-13, 76-81, 89, 258, 259, 264, 265, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» до ОСОБА_1 , фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , з залученням третьої особи державного реєстратора Васильківської сільської ради Семенівського району Полтавської області Малого М.М., про визнання укладеною угоди, визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права користування землею з одночасним припиненням такого права задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), серія та номер б/н, виданий 17.01.2020, право зареєстроване 17.01.2020 за номером запису - 35117072, який укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0086 загальною площею 4,39 га, яка розташована на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області.

Скасувати рішення Державного реєстратора Василівської сільської ради Семенівського району Полтавської області Малого Миколи Миколайовича (індексний номер рішення - 50736918 від 21.02.2020) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - права за договором про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) серія та номер: б/н, виданий 17.01.2020, який укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0086 загальною площею 4,39 га, яка розташована на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, з одночасним припиненням такого речового права.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пузиківська" (Полтавська обл., Кременчуцький (раніше Глобинський) р-н, с. Пузикове, вул. Центральна, 4; );

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 );

Третя особа Державний реєстратор Васильківської сільської ради Семенівського району Полтавської області Малий Микола Миколайович (Полтавська обл., Кременчуцький (раніше Семенівський) р-н, село Василівка) (не існує відповідної особи).

Суддя Т. В. Левицька