22-ц/804/34/22
264/4256/20

Єдиний унікальний номер 264/4256/20
Номер провадження 22-ц/804/34/22
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2022 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Вороніної М.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», відділення № 4 Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк»,

представник відповідачів Квашнін Михайло Олександрович,

треті особи Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяна Леонідівна, Акціонерне товариство «Банк Форвард»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 липня 2021 року у складі суду Іванченко А.М., у цивільній справі про зняття арешту з коштів та заборону вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про зняття арешту з його рахунку № НОМЕР_1 на який перераховується заробітна плата, відкритому у АТ «ПУМБ», накладеного приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. постановою від 22.01.2020 року про арешт коштів боржника, ВП № 60800867. Просив заборонити АТ «ПУМБ» виконувати вказану постанову щодо його карткового рахунку № НОМЕР_1 .

Позов вмотивований тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. знаходиться виконавче провадження ВП № 60800867 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Незнайко Є.В.

За виконавчим написом з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» стягнуто заборгованість у розмірі 52619,03грн.

22 січня 2020 року приватним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на кошти, що містяться на рахунках банків: ПАТ "ОТП БАНК", МФО 300528; ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 300465; ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 300335; ПАТ "УКРСИББАНК", МФО 351005; ПАТ "АЛЬФА-БАНК", МФО 300346; ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", МФО 305299; ПАТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", МФО 300614; ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478; ПАТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", МФО 322001; ПАТ "ПУМБ" МФО 334851, та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім рахунків, на які звернення стягнення заборонено законом.

Банк прийняв до виконання вказану постанову та наклав арешт на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у відділенні АТ «ПУМБ», на який позивачу перераховувалася від ПрАТ «ММК ім.Ілліча» заробітна плата.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рахунок, на який накладено арешт, не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, вони втрачають свій цільовий статус (пенсії, соціальні виплати, тощо), та набувають статусу вкладу.

Крім того, арешт на зазначений в позові рахунок, не унеможливлює отримання позивачем заробітної плати готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), тому накладення арешту на грошові кошти боржника не порушує його право на отримання заробітної плати.

Щодо вимог про заборону АТ «ПУМБ» в подальшому застосовувати постанову приватного виконавця про арешт коштів боржника до коштів заробітної плати, яка надходитиме на картковий рахунок № НОМЕР_1 , суд зазначив, що позовні вимоги в цій частині є передчасними та не відповідають належному способу захисту цивільних прав та інтересів (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати, та задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що прикладом логічної помилки є не визнання відповідачем рахунку, таким, на який законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення на кошти, коли статус коштів, в тому числі заробітної плати, які надходять на рахунок у банку, визначається не їх походженням або цільовим призначенням, а відношенням до цих коштів суб`єктів відносин.

Щодо втрати коштами після зарахування на рахунок свого цільового статусу та набуття статусу вкладу, то відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оплату праці», забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством. Фактично картковий рахунок є «гаманцем», яким особа повинна мати можливість володіти, користуватись та розпоряджатись за допомогою комплексу банківських послуг.

Щодо можливості зняття арешту судом в порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 905/361/15. Наведене не потребує спростування та підтверджує правомірність позовних вимог саме до АТ «ПУМБ», оскільки у даній постанові йдеться про накладення арешту на кошти роботодавця, призначені для виплати заробітної плати. По цій справі йдеться про застосування арешту до коштів заробітної плати позивача, виплачених шляхом зарахування на картковий рахунок.

Заперечення відповідача проти позовних вимог ґрунтуються на тому, що відповідачем по справі має бути приватний виконавець, а не банк. Положення постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 905/361/15 мали б це підтвердити. Але наведене лише підтверджує правомірність позовних вимог саме до банку.

АТ «ПУМБ» повинен був встановити статус коштів до застосування до них арешту. І встановивши їх статус, повернути постанову про накладення арешту приватному виконавцю без виконання відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження». Банк порушив права позивача, як клієнта.

Щодо можливості отримувати заробітну плату готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами. Зазначені в ст. 24 Закону України «Про оплату праці» способи виплати заробітної плати не мають будь-яких встановлених законом переваг один перед одним. Заборона будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством, поширюється на будь-який зі способів виплати заробітної плати.

Щодо передчасності вимог щодо заборони відповідачу в подальшому застосовувати до коштів заробітної плати постанову про накладення арешту, то ці вимоги безпосередньо пов`язані з накладенням арешту.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача АТ «ПУМБ», представники третіх осіб: ПрАТ «ММК ім. Ілліча», приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л., АТ «Банк Форвард» в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.12.2019 року за №60800867, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. знаходиться виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Незнайко Є.В., за яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість у розмірі 52619,03 грн (т. 1 а.с.17).

Постановою від 22 січня 2020 року приватним виконавцем було накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках банків: ПАТ "ОТП БАНК", МФО 300528, ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 300465, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 300335, ПАТ "УКРСИББАНК", МФО 351005, ПАТ "АЛЬФА-БАНК", МФО 300346, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", МФО 305299, ПАТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", МФО 300614, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, ПАТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", МФО 322001, ПАТ "ПУМБ" МФО 334851, та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 (т. 1 а.с.18).

Згідно відповіді ПрАТ «ММК ім. Ілліча» від 10.04.2020 № 1419, комбінатом ПрАТ «ММК ім. Ілліча», на підставі договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 04.04.2011 року до АТ «ПУМБ», перераховується заробітна плата на картковий рахунок НОМЕР_1 , відкритий на імя ОСОБА_1 на підставі його заяви № 01 від 14.02.2018 року (т. 1 а.с. 16, 20,22, 57-59).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. від 26.02.2020 року звернуто стягнення на доходи боржника, а саме, заробітну плату, яку ОСОБА_1 отримує в ПрАТ «ММК ім.Ілліча», внаслідок чого останній з лютого 2020 року не може отримувати заробітну плату (т. 1 а.с.19).

На звернення позивача до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. із заявою про зняття арешту з його рахунку, останній у листі від 05.05.2020, повідомив що саме відповідач несе відповідальність за застосування постанови про арешт коштів, які надходять на картковий рахунок та зберігаються на ньому (т.1 а.с. 27-28, т. 1 а.с. 29).

На звернення ОСОБА_1 від 30.04.2020 року до АТ «ПУМБ» із заявою про негайне припинення виконання постанови приватного виконавця, відповідач листом від 26.05.2020 № КНО-33/10145 повідомив, що відкритий йому рахунок не є рахунком із спеціальним режимом використання. (т. 1 а.с. 30, 31, 33).

11.06.2020 року позивачу було надано довідку відділення АТ «ПУМБ» № 4 в м. Маріуполі за № МР4-50.4/73 про те, що картковий рахунок «відкритий для власних потреб фізичної особи та використовується для здійснення всіх банківських операцій фізичної особи відповідно до законодавства України, в тому числі, але не виключно, для зарахування заробітної плати» ( т. 1 а.с. 34).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 7 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

На підставі частини 3 статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону (абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втрачають свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат, заробітної плати), та набувають статусу вкладу.

Арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому висновок суду першої інстанції про те, що накладення арешту на грошові кошти боржника не порушує його право на отримання заробітної плати є обґрунтованим.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт накладений на рахунок боржника не унеможливлює отримання ним заробітної плати, він не позбавлений можливості отримувати їх готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 року у справі 756/1927/16-ц.

Зазначений позивачем банківський рахунок НОМЕР_2 не є рахунком із спеціальним режимом використання, доказів протилежного позивачем не надано.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що кошти, які знаходяться на рахунку ОСОБА_1 стали його власністю та набули статусу вкладу, у зв`язку з чим правомірно дійшов висновку про відсутність підстав для зняття арешту з коштів позивача, й відповідно про передчасність вимог щодо заборони вчинення дій з подальшого застосування приватним виконавцем постанови про арешт коштів.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на правову позицію постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 905/361/15 неспроможні, так як стосуються іншого суб`єктного складу та інших правовідносин, ніж заявлені в позові.

Доводи апеляційної скарги, що АТ «ПУМБ» повинен був встановити статус коштів до застосування до них арешту, а встановивши їх статус, повернути постанову про накладення арешту приватному виконавцю без виконання відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» - непереконливі.

Позивач не надав доказів, що він з відповідачем уклав договір із спеціальним режимом використання.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Приймаючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

Тому, враховуючи, що доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції, повно встановлені фактичні обставини справи, правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 17 січня 2022 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А.Зайцева

О.М.Пономарьова