Справа № 274/5631/21 Провадження № 2/0274/405/22
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.22 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі - Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,

розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 ,
доОСОБА_3
простягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 р. ОСОБА_1 звернулась з позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_3 , стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини певного віку, посилаючись на те, що фактичні шлюбні відносини між нею та ОСОБА_3 припинені, вона самостійно не має змоги утримувати сина та забезпечувати йому належний рівень життя, домовитися з ОСОБА_3 про добровільну сплату аліментів не вдалося, він має змогу і можливість для заробітку та сплати аліментів.

Ухвалою від 03.11.2021 р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині вимоги про розірвання шлюбу залишено без розгляду.

ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні позову в частині вимоги про стягнення аліментів, посилаючись на те, що у зв`язку з припиненням між ним та ОСОБА_1 шлюбних відносин за усною згодою було вирішено питання подальшого добровільного виконання ним обов`язку по утриманню дитини, з серпня 2021 р. він добровільно перераховував ОСОБА_4 по 2 000,00 грн. щомісяця на утримання дитини, які та приймала, а також він добровільно бере участь у додаткових витратах на утримання дитини. Крім того, питання місця проживання дитини не врегульовано.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 14.11.2015 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.11.2021 р. у справі № 274/5338/21, яке, набрало законної сили, вони є батьками дитини - ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7, 11, 46).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що дитина - ОСОБА_4 , проживає разом з ОСОБА_1

ОСОБА_3 посилається на те, що питання місця проживання дитини не врегульовано, проте ним не заперечується, що дитина - ОСОБА_4 , проживає разом з ОСОБА_1 .

За таких обставин Суд виходить з того, що дитина на момент подачі позову проживала з матір`ю та продовжує з нею проживати на момент ухвалення рішення.

Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином ОСОБА_3 зобов`язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття.

Частинам першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Визначаючи розмір аліментів, які ОСОБА_3 має сплачувати на утримання сина, Суд виходить з такого.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно з частиною першою статті 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У матеріалах справи практично відсутні будь-які докази, на підсіві яких Суд може з`ясувати обставини, передбачені статтею 182 Сімейного кодексу України, які мають враховуватись при визначенні розміру аліментів.

Тобто ОСОБА_1 не довела, що ОСОБА_3 може сплачувати аліменти у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно.

Разом з тим, ОСОБА_3 добровільно сплачував кошти на утримання сина у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з серпня 2021 р., що ним визнається та підтверджується дублікатами квитанцій від 01.09.2021 р., 02.10.2021 р., 06.11.2021 р. про перерахування коштів ОСОБА_1 (а. с. 48, 49, 50), що вказує на те, що ОСОБА_3 має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що ОСОБА_3 має сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно.

Частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Таким чином, позов ОСОБА_1 в частині вимоги про стягнення на її користь з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4 , підлягає частковому задоволенню, а саме - стягненню підлягають аліменти у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи від 31.08.2021 р. і до повноліття дитини.

При цьому Суд не визначає мінімальний розмір аліментів, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням, про що зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.09.2018 р. у справі № 459/2181/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/76596523).

Пунктом 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Тобто рішення підлягає допуску до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_1 просить стягнути на її користь з ОСОБА_3 у якості відшкодування витрат на правничу допомогу грошові кошти у розмірі 3000,00 грн.

Частинами першою - п`ятою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Визначаючи розмір витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, Суд враховує, що справа є типовою, а відтак має незначну складність, зважаючи на підстави та предмет позову, справа має середню значимість для ОСОБА_1 , адвокатом ОСОБА_1 - Мусевич А.І., було надано консультацію та складено позовну заяву (а. с. 14), що, враховуючи типовість, а відтак - нескладність справи, не потребувало значної кількості часу та зусиль.

Приймаючи до уваги наведене, Суд вважає, що розмір цих витрат має становити 1 000,00 грн.

На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України у якості відшкодування судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 500,00 грн.

На підставі статей 141 та 142 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Керуючись статтями 141, 142, 258, 259, 263 - 265 та 430 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення аліментів задовольнити частково.

2. Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи від 31.08.2021 р. і до 20.04.2034 р.

3. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 500,00 грн.

5. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн.

6. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут