Дата документу 19.01.2022 Справа № 325/16/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 325/16/21 Головуючий у 1 інстанції Бахаєв І.М.
Провадження №22ц/807/73/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 22 квітня 2021 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що 29 березня 2013 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № /Т/973812.

23 березня 2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір № 2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до якого позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором. Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги, позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 51783 грн., з яких: 44743 грн. сума основного боргу; 9 грн. проценти; 7031 грн. заборгованість за комісією. На виконання п 3.4 Договору про відступлення прав вимоги, ОСОБА_1 було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги.

Відповідно до п. 5.3. Кредитного договору, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за даним договором встановлено сторонами тривалістю 10 (десять) років.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не виконав умови кредитного договору, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило суд стягнути з нього суму боргу за кредитним договором у загальному розмірі 51783 грн., а також судові витрати.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 22 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не було доведено порушення відповідачем умов кредитного договору, оскільки за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 виконав своє зобов`язання по поверненню суми кредиту в повному обсязі. Судом досліджено виписку по особовому рахунку за кредитним договором № /Т/973812 від 29 березня 2013 року, та встановлено, що ОСОБА_1 у період з 29 березня 2013 року по 14 червня 2016 року сплачено грошові кошти, які були зараховані на погашення основного боргу в загальній сумі 120498,33 грн. При цьому, порушень строків сплати чергових платежів, які передбачені графіком платежів судом також не встановлено.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що наданий відповідачем контр розрахунок узгоджується із даними виписки по особовому рахунку та підтверджує повне повернення отриманої суми кредиту в розмірі 100000 грн. Доказів на спростування розрахунку відповідача щодо погашення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надано.

Заперечення ОСОБА_1 в частині незаконності нарахування комісії, суд першої інстанції до уваги не взяв, оскільки в цій частині позовних вимог суд відмовив за відсутності заборгованості, а тому немає необхідності надавати оцінку таким доводам. Зустрічних позовних вимог про визнання положень кредитного договору недійсними, відповідач не заявляв.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення процесуального права, не сприяння судом об`єктивному та неупередженому розгляду справи, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подало апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зазначає, що на підтвердження часткового виконання зобов`язання ОСОБА_1 перед первісним кредитором надано Виписку по особовим рахункам з 29 березня 2013 по 23 березня 2018 року. З вказаної виписки вбачається, що осатаній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем здійснено 21 серпня 2014 року в розмірі 65242 грн., які було помісячно розподілено фіксованими місячними платежами по 4067,09 до 15 листопада 2015 та 168,56 грн. вихідний залишок було зараховано в рахунок Погашення комісії за супроводження кредиту.

При цьому, всього в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 було внесено 136646,83 грн. (134645,83 грн. + 2000 грн. (комісія за надання кредиту відповідно до п.п. 2.1.2.1. Кредитного договору). ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зазначають, що відповідачем не додано підтвердження сплати заборгованості та зарахування сплачених коштів саме в такому розмірі та в ті дати, які зазначено в розрахунку, натомість, дати фактичної сплати та суми сплачені в рахунок погашення заборгованості відрізняються від фактично відображених у виписці.

Щодо плати за управління кредитом, яка передбачена п. 2.1.2.1; п. 3.5 Договору, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» посилаються на те, що кредитний договір, укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1 за своєю формою і змістом відповідає вимогам діючого цивільного законодавства. ОСОБА_1 , будучи вільними в укладенні кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов вище зазначеного кредитного договору погодився з умовами кредитного договору та додатками до нього. Ніяких застережень або зауважень з боку ОСОБА_1 , щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час його підписання, не подано. При цьому, поняття «плата за управління кредитом» та поняття «проценти» є тотожними. Належних та допустимих доказів на спростування невірного нарахування плати за управління кредитом по Кредитним договором № /Т/973812 від 29 березня 2013 року відповідачем не надано. За таких обставин, посилання ОСОБА_1 на порушення вимог ст. ст. 11, 17, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими та безпідставними.

З огляду на вищенаведені обставини, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в апеляційній скарзі просять скасувати рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 22 квітня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вирішити питання про розподіл судових витрат за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 22 квітня 2021 року без змін.

Відповідач зазначає, що в апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» визнає, що первісний кредитор платежі за кредитним договором зараховував в рахунок комісії. Натомість, правомірність нарахування такої комісії позивачем не доведено. При цьому, у постанові від 19 серпня 2020 року по справі № 641/11984/15-ц, Верховний Суд визнав, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у відзиві зазначає, що контр розрахунок ним здійснено саме на підставі банківської виписки, яка надана позивачем.

Від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на адресу апеляційного суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій скаржник зазначає, що з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 направляв до первісного кредитора заяву на дострокове погашення кредиту, як це передбачено п. 4.4.1, п. 4.4 ст. 4 Кредитного Договору. Заборгованість по кредитному договору відповідачем сплачено не в повному обсязі, крім того, починаючи з 22 серпня 2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором Відповідачем не було сплачено жодного платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до частини першої статті 1054, частини першої 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі.

Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 29 березня 2013 року між ПАТ «АКТАБАНК» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /Т/973812, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит в сумі 100000 грн., в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплату процентів, комісій в обумовлені договором строки (а.с. 5-7). Сплата процентів за користування кредитом сторонами узгоджено у розмірі 0,01 % (п. 2.1 кредитного договору).

Пунктом 2.1.2 кредитного договору встановлено, що позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 2400 грн., що розраховується як 2,4 % від суми кредиту.

Згідно з п. 2.1.2.1 кредитного договору, в день підписання кредитного договору клієнт сплачує банку комісію за надання кредитних коштів у розмірі 2,00 % від суми кредиту, що складає 2000 грн.

Відповідно до п. 2.1.3 кредитного договору, розмір щомісячного платежу становить 4067,09 грн., кінцева дата погашення кредиту до 28 березня 2018 року.

Пункти 3.5, 3.6, 3.8, 3.9, 3.10, 3.11, 4.3.5, 4.3.9 кредитного договору регулюють порядок сплати кредиту, в тому числі суми комісії і відповідальність за несвоєчасну оплату.

Пунктом 5.1 кредитного договору передбачено сплату штрафу в розмірі 350 грн. за кожний прострочений щомісячний платіж або його частину.

Відповідно до пункту 4.3.4 договору позичальник зобов`язаний погасити банку в повному обсязі кредит в строк, встановлений пунктом 2.1.3 Договору.

Згідно з пунктом 4.3.5 договору позичальник зобов`язаний сплачувати позивачу проценти та комісії у строки, встановлені пунктом 2.1.3 Кредитного договору.

В Додатку № 1 до вищезазначеного кредитного договору сторонами погоджено графік платежів (а.с. 8).

Згідно договору № 2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року та протоколу електронного аукціону від 15 березня 2018 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» придбало у ПАТ «АКТАБАНК» право вимоги за кредитними договорами до боржників згідно Реєстру у Додатку № 1 (а.с. 13-16).

Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору № 2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № /Т/973812. Заборгованість ОСОБА_1 за основним боргом у витягу зазначена у розмірі 44743 грн., заборгованість за процентами 9 грн., заборгованість за комісією 7031 грн. (а.с. 17).

27 березня 2018 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення про відступлення прав вимоги з вимогою повернути загальну суму боргу за кредитним договором у розмірі 51783 грн. (а.с. 12).

Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість згідно наданого розрахунку у розмірі 51783 грн.

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано звернуто увагу, що наданий ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» розрахунок не містить жодних відомостей про періоди і суми нарахувань заборгованості, а також сплати кредиту, і лише фіксує суму боргу у розмірі, отриманому позивачем в порядку відступлення прав вимоги станом на 23 березня 2018 року, а саме: 44743 грн. сума основного боргу, 7031 грн. сума комісії (а.с. 11).

Приписами статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 12 січня 2021 року зобов`язано ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надати суду розрахунок заявлених до стягнення з ОСОБА_1 за кредитним договором сум відсотків, комісій і штрафів, із зазначенням дат і періодів нарахування, бази нарахування і періоду прострочення (т. 1. а.с. 29-30).

Вимоги, зазначені в ухвалі Приазовського районного суду Запорізької області від 12 січня 2021 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не виконані, детального розрахунку заборгованості позивачем не надано.

Разом з тим, позивачем до матеріалів справи долучено виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором № /Т/973812 від 29 березня 2013 року (а.с. 57-73).

Так, згідно графіку платежів, наведеному у додатку № 1 до Кредитного договору, узгоджено, що щомісячний платіж за договором дорівнює 4067,09 грн., з яких від 1666,26 грн. до 1667,72 грн. зараховується на погашення основної суми кредиту, 2400 грн. щомісячно зараховуються на погашення комісії за супроводження кредиту (телефонне, sms-повідомлення, або листування про стан кредитної заборгованості).

Перевіряючи доводи в частині правомірності нарахування банком комісії відповідно до п. 2.1.3 Кредитного договору, колегія суддів зазначає наступне.

Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Натомість, відповідно до частини третьої статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку про те, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній час укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (в редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Пунктом 2.1.2 кредитного договору передбачено сплату позичальником банку щомісячної комісії за супроводження кредиту, а пунктом 2.1.2.1 цього договору передбачено сплату комісії за надання кредитних коштів в день його підписання.

За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то такі дії, а також супроводження кредиту не є самостійними послугами, які зумовлюють сплату позичальником коштів за це.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

За змістом частини п`ятої цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то такі дії, а також супроводження кредиту не є самостійними послугами, які зумовлюють сплату позичальником коштів за це.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зроблено висновок про те, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд при розгляді справи № 645/3178/16-ц, провадження № 61-24918св18, що відображено у постанові від 12 червня 2019 року.

З огляду на вищевикладені обставини та наведене правове обґрунтування, колегія суддів приходить до висновку стосовно незаконності встановлення у кредитному договорі щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме послуг, які супроводжують кредит, під назвою комісія.

Аналіз указаних умов договору дає підстави для висновку про те, що фактично на боржника був покладений обов`язок сплачувати комісію за послуги, що супроводжують кредит, у зв`язку з чим вимоги відповідача про визнання недійсними таких умов кредитного договору є обґрунтованими.

Посилання ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на те, що підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 погодився на всі його умови, в тому числі щодо сплати щомісячної комісії за супроводження кредиту, є неспроможними, оскільки, як зазначено вище, умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

У відповідності до правового висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку в частині стягнення з ОСОБА_1 нарахованої заборгованості по комісії у розмірі 7037 грн. Крім того, неправомірним також є щомісячне списання з суми внесених ОСОБА_1 грошових коштів на погашення комісії у розмірі 2400 грн.

З огляду на вищенаведене, помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що зі сплачених відповідачем грошових коштів, на погашення основної суми боргу було зараховано тільки 54993,95 грн.

Так, з виписки по особовому рахунку встановлено, що ОСОБА_1 у період з 29 березня 2013 року по 14 червня 2016 року сплатив грошові кошти, у загальному розмірі 136646,83 грн.

При цьому, порушення відповідачем строків сплати чергових платежів, які передбачені графіком платежів, не встановлено.

З виписки вбачається, що позичальник у період з 15 квітня 2013 року по 15 серпня 2014 року сплачував обов`язковий черговий платіж на суму 4067,09 грн., з яких 1667 грн. зараховувалось на погашення боргу за тілом кредиту, 2400 грн. щомісячно зараховувалось на погашення комісії.

Вбачається також, що 21 серпня 2014 року відповідач додатково сплатив суми на погашення кредиту 9429 грн., 23584 грн. та 32229 грн., всього 69309 грн.

При цьому, посилання ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» щодо порушення ОСОБА_1 п. 4.4.1, п. 4.1 Кредитного договору, якими визначено порядок та умови дострокового погашення кредиту, колегією суддів не приймаються, оскільки не підтверджені жодними доказами.

Крім того, згідно п. 2.1.3 Кредитного договору, у разі внесення позичальником коштів на транзитний рахунок в сумі, більшій за суму чергового належного до погашення щомісячного платежу за кредитом, без оформлення в довільній формі Заяви на дострокове погашення кредиту, кошти списуються з транзитного рахунку в строки/терміни, зазначені в п.п. 2.1.3 цього Договору, в сумі чергового належного до погашення щомісячного платежу за Кредитом.

У графіку платежів, наведеному у Додатку № 1 до Договору, сторонами узгоджено, що комісія за дострокове погашення становить 0% (а.с. 8).

ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції надав контр розрахунок, дані щодо сплати у якому узгоджуються із даними виписки по особовому рахунку (а.с. 123-125).

Доводи ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про те, що після 22 серпня 2014 року відповідачем платежі за договором не здійснювались, не свідчать про порушення позичальником умов кредитного договору, оскільки згідно вищезгаданого п. 2.1.3 Кредитного договору, кошти у розмірі 69309 грн., сплачені ОСОБА_1 21 серпня 2014 року, підлягали списанню з транзитного рахунку в строки/терміни, зазначені в п.п. 2.1.3 цього Договору, в сумі чергового належного до погашення щомісячного платежу за Кредитом, що і відображено у контр розрахунку відповідача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджено повне повернення отриманої ОСОБА_1 суми кредиту та сплату відсотків відповідно до умов договору, тобто виконання взятих на себе зобов`язань уповному обсязі, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, при вирішенні справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - залишити без задоволення.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 22 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 19 січня 2022 року.

Головуючий:

Судді: