Дата документу 18.01.2022 Справа № 320/6966/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/364/22 Головуючий у 1-й інстанції: Притуло Л.В.
Є.У.№ 320/6966/14ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 11.08.2008 між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0703/0808//88-157, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 45 400 доларів США та зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування коштами в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту.

Зобов`язання за кредитним договором забезпечено договором поруки від 11.08.2008, укладеним з ОСОБА_2 , яка зобов`язалася відповідати за належне виконання позичальником умов кредитного договору як солідарний боржник. У порушення норм закону та умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 01.06.2014 має заборгованість за кредитом у розмірі 43 132 долара США, що еквівалентно 507 879,17 грн; за відсотками 27 748,80 доларів США, що еквівалентно 326 742,04 гривень; пеня - 30 174,71 доларів США, що еквівалентно 35 5307,12 грн.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ Факторингова компанія «Вектор плюс» був укладений договір факторингу. В свою чергу, 28.11.2012 року між ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір факторингу. Відповідно до вищевказаного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 0703/0808/88-157 від 11.08.2008 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 948 135,01 грн., а також відшкодувати судові витрати.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суму заборгованості в розмірі 948 135,01 грн., яка складається із: 507 879,17 грн. заборгованості за кредитом; 326 742,04 грн. заборгованості за відсотками; 113 513,80 грн. заборгованості з пені за останній рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що позичальник не виконував належним чином умови кредитного договору, має заборгованість, яка на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України підлягає достроковому стягненню на користь кредитодавця. За висновком експерта підпис на договорі поруки в графі поручитель виконано не ОСОБА_2 , а тому вимоги про солідарне стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з рішенням суду,ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, а отже кредитний договір не був укладеним і у позивача відсутні підстави для стягнення будь-яких коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначило, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Факт отримання кредиту, неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором підтверджується належними і допустимими доказами. Кредитні зобов`язання позичальника були забезпечені іпотекою, на яку судовим рішенням, яке набрало законної сили вже звернуто стягнення. Обставини, встановлені судовим рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, повторному доказуванню не підлягають.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що 11.08.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0703/0808/88-157, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 45 400 доларів США на строк з 11.08.2008 по 11.08.2018, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути наданий кредит та сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту.

Того ж дня, 11.08.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір № 0703/0808/88-157-2-1, предметом якої є квартира, загальною площею 52 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ Факторингова компанія «Вектор плюс» був укладений договір факторингу.

В свою чергу, 28.11.2012 між ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір факторингу. Відповідно до вищевказаного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 0703/0808/88-157 від 11.08.2008, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.8-25,78-99).

В порушення норм закону та умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував та в нього виникла заборгованість, яка станом на01.06.2014 становить 948 135, 01 грн., із яких за кредитом у розмірі 43 132 долара США, що еквівалентно 507 879,17 грн; за відсотками 27 748,80 доларів США, що еквівалентно 326 742,04 гривень; пеня - 30 174,71 доларів США, що еквівалентно 35 5307,12 грн.

Задовольняючи позов, та достроково стягуючи заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник умови кредитного договору не виконує, щомісячні платежі на погашення кредиту не вносить, а тому вся сума боргу, визначена станом на 01.06.2014, підлягає стягненню достроково на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України.

Дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування ч.2 ст.1050 ЦК України та дострокового стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у березні 2013 року кредитор направляв вимогу позичальнику і майновому поручителю про дострокове погашення кредиту та у квітні 2013 року звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення кредиту. Позов кредитора був задоволений, заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2014 року (справа №320/4378/13-ц), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року та постановою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року позов задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0703/0808/88-157 від 11.08.2008, яка станом на 01.02.2013 становила 80 987,20 доларів США, що в перерахунку в національну валюту за офіційним курсом НБУ становил 647330,68 грн., та складалася із: заборгованості за кредитом на суму 43 132 долари США, що за офіційним курсом НБУ становило 344 754грн., заборгованості за відсотками на суму 20 485, 24 долари США, що за офіційним курсом становило 163 738, 53 коп., та заборгованості за пенею на суму 17 369, 96 доларів США, що за офіційним курсом становило 138 838, 07 грн.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, на яку посилається заявник в касаційній скарзі.

Оскільки у березні 2013 року кредитора пред`явив досудову вимогу позичальнику і іпотекодавцю про дострокове повернення усієї суми кредиту, а у квітні 2013 року звернувся до суду з позовом про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення всієї заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, з цього моменту закінчився строк кредитування й банк втратив право нараховувати передбачені договором проценти та неустойку.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржником не виконане, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), на яку також посилається заявник в касаційній скарзі.

Схожі висновки викладені й у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2020 року у справі № 337/1000/19 (провадження № 61-21094св19), від 25 листопада 2020 року у справі № 340/121/19 (провадження № 61-5078св20) та від 22 квітня 2021 року у справі № 175/1053/15 (провадження № 61-18160св20).

За таких обставин кредитор неправомірно нараховував ОСОБА_1 відсотки і пеню після березня 2013 року, а отже вимоги кредитора про стягнення з позичальника заборгованості за процентами на суму 7 290, 56 доларів США, що еквівалентно 85 846, 30 грн., нарахованими після березня 2013 року, і пенею, нарахованою з 01.06.2013 по 01.06.2014 на суму 9 640, 24 долари США, що за офіційним курсом становить 113 513, 80 грн.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині на підставі ст.376 ЦПК України підлягає зміні, з позичальника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 585 865,35 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 43123 доларів США, що за курсом НБУ на час пред`явлення позову еквівалентно 344 754,08 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 20485,24 доларів США, що еквівалентно 241 111,30 грн. В іншій частині вимоги Банку задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог, неукалденість кредитного договору є безпідставними.

За положенням ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судовим рішенням від 14 січня 2014 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року та постановою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року, встановлено як наявність кредитних правовідносин між ТОВ «Кредитні ініціативи» як правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , так і наявність кредитної заборгованості останнього та її розмір за кредитним договором, в рахунок якої судовим рішенням звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення для справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

ОСОБА_4 , який приймав участь у розгляді справи №320/4378/13-цпро звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалене за результатами розгляду справи рішення суду від 14 січня 2014 року не оскаржував, а отже встановлені вказаним судовим рішенням факти щодо укладеності кредитного договору, наявності кредитної заборгованості і її розміру є преюдиціальними для апеляційного суду при розгляді цієї справи.

Направлені ОСОБА_1 письмові пояснення і додаткові докази судом апеляційної інстанції не розглядалися, оскільки надійшли на адресу суду після закінчення апеляційного розгляду справи.

У зв`язку із зміною суми заборгованості і зменшенням суми стягнення, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у суді першої інстанції підлягають відповідному пропорційному зменшенню.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайоного суду Запорізької області від 30 липня 2015 року у цій справі змінити.

Стягнути ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суму заборгованості в розмірі 585 865,35 грн. (п`ятсот вісімдесят п`ять тисяч вісімсот шістдесят п`ять гривень 35 копійок), яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 43123 доларів США, що еквівалентно 344 754,08 гривень та заборгованості за відсотками в розмірі 20485,24 доларів США, що еквівалентно 241 111,30 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2257,90 гривень (дві тисячі двісті п`ятдесят сім гривень 90 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 19 січня 2022 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська