Провадження № 2-о/522/27/22
УХВАЛА

18 січня 2022 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т. Ю., розглянувши питання про відкриття провадження за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа - Одеська міська рада) про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із заявою, в якій просила в порядку окремого провадження встановити факт її постійного проживання разом з матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її матір - ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2 . З метою прийняття спадщини після її смерті, заявник звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Верезуб К. О., яка листом від 28.05.2021 № 121/01-18 повідомила заявника, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак до поданої до нотаріуса заяви указаних доказів не долучено, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даною заявою. Указує, що в силу літнього віку матері та потреби останньої у сторонньому догляді, вона була вимушена з червня 2012 року перевезти матір до себе у квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , але при цьому не було змінено місце реєстрації матері, що стало перешкодою в підтвердженні їхнього спільного проживання на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Зокрема у порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, оскільки метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

У відповідності до статтей 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом частини першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями.

Заяву про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини подано ОСОБА_1 до суду в порядку окремого провадження з метою прийняття спадщини з посиланням на те, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті її матері, проте нотаріусом не видано свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутністю доказів її проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою.

Однак, із наданих до заяви матеріалів слідує, що від дня смерті спадкодавця сплинуло більш ніж один рік, з огляду на що вимога про встановлення факту постійного проживання пов`язана з доведенням факту прийняття спадщини, на яку може мати право територіальна громада в особі Одеської міської ради у порядку визнання спадщини відумерлою, таким чином, факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Керуючись ч. 4 ст. 315 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

У відкритті провадженняза заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа - Одеська міська рада) про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Т. Ю. Федчишена