Провадження № 22-ц/812/198/22
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 січня 2022 року м. Миколаїв

справа № 489/6308/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем - Колосовою О.М.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря» - «Машпроект»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 15 листопада 2021 року суддею Коваленком І.В. в приміщенні цього ж суду, (повний текст рішення складено цього ж дня), у цивільній справі за позовом

Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря» - «Машпроект»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У вересні 2021 року ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 43 842, 96 грн за проживання у гуртожитку.

Позивач зазначав, що з 18 жовтня 2002 року ОСОБА_1 проживає у належному позивачу гуртожитку по АДРЕСА_1 та займає кімнату АДРЕСА_2 , яка розрахована на три ліжко-місця. У період з березня 2016 року по березень 2021 року ОСОБА_1 лише частково оплачував своє проживання у гуртожитку, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 43 842, 96 грн.

Посилаючись на обов`язок наймача оплачувати вартість проживання в гуртожитку та відмову ОСОБА_1 сплатити заборгованість добровільно, ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект» просило стягнути з відповідача 43 842, 96 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилався на те, що він дійсно працює у ДП «НВК «Зоря» - «Машпроект» та проживає у кімнаті № 303 належного підприємству гуртожитку, проте ніколи не укладав з підприємством договору найму житла; згідно витягу з ЄДРПОУ підприємство має право здійснювати такий вид економічної діяльності, як надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД 68.20), проте не має права надання житлово-комунальних послуг. Також зазначав, що правовідносини щодо порядку користування житловим приміщенням в гуртожитках до 01 лютого 2019 року регулювалися Положенням про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 № 84, відповідно до пункту 9 розділу І якого, жила площа в гуртожитках надається в розмірі не менше 6 кв. м на одну особу. Загальна площа кімнати в якій він проживає складає 16 кв. м, тому в ній не може знаходитися три ліжко-місця. Посилався на відсутність в матеріалах справи доказів того, що він за власним бажанням займає цілу кімнату. Також вважав частину позовних вимог такими, що заявлені поза межами загальної позовної давності.

У запереченнях на відзив ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект» зазначало, що відповідач займає кімнату № НОМЕР_1 гуртожитку, яка розрахована на три ліжко-місця. За його особистою заявою від 23 серпня 2011 року до кімнати не підселяють інших осіб, натомість ОСОБА_1 зобов`язався оплачувати додаткові ліжко-місця. Щодо відсутності договору найму житла, то ОСОБА_1 зобов`язаний оплачувати вартість проживання у гуртожитку, відповідно до норм ЖК УРСР, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Положення про гуртожитки, оскільки фактично проживає у гуртожитку. Щодо відсутності у позивача права надання житлово-комунальних послуг, то згідно пункту 22 Статуту ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» крім основних видів діяльності, позивач має право також здійснювати інші, не заборонені чинним законодавством України, види діяльності. Посилання відповідача на пропуск позовної давності, вважав безпідставними, посилаючись на щомісячну часткову оплату відповідачем вартості наданих послуг, що свідчить про визнання заборгованості та переривання перебігу позовної давності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2021 року у задоволенні позову ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект» до ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позовна заява та докази у справі містять суперечливі дані щодо номеру кімнати, в якій проживає відповідач, то суд позбавлений можливості встановити, яке житлове приміщення фактично використовується відповідачем для проживання, період проживання та кількість ліжко-місць, що впливає на визначення розміру заборгованості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект», посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що весь час проживання у гуртожитку ОСОБА_1 займав одну і ту ж кімнату, яка до жовтня 2016 року мала № 114, а пізніше - № 303. Зміна номерів кімнат відбулася внаслідок виготовлення нової технічної документації технічного паспорту, в якому зазначено і попередню, і дійсну нумерацію кімнат. Копія цього паспорту додана до апеляційної скарги, проте не була додана до позовної заяви у зв`язку з тим, що знаходилась в Миколаївській міській раді разом з правовстановлюючими документами, оскільки на підставі рішення ММР від 20 травня 2021 року гуртожиток передано до комунальної власності ММР.

Також ДП «НВ КГ «Зоря» - «Машпроект» вважало безпідставним посилання суду на неможливість визначення якою саме кімнатою користується відповідач, оскільки він особисто у поданому відзиві визнав, що користується кімнатою № НОМЕР_2 .

Посилання суду на витяг з реєстру територіальної громади м. Миколаєва, у якому зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрований у кімнаті № 136, апелянт вважає безпідставними, оскільки матеріали справи будь-яких доказів цього не містять.

Крім цього апелянт зазначав, що наявність у кімнаті трьох ліжко-місць підтверджується поясненнями відповідача, який стверджує, що проживає у кімнаті розміром 16, 2 кв. м та актом приймання будинку (споруди) від 29 грудня 1966 року, згідно якого корпус ІІ має житлову площу 1 297, 98 кв. м, розраховану на 286 ліжко-місць, що свідчить про те, що на одне ліжко-місце припадає 4, 54 кв. м.

Узагальнені доводи інших учасників

Відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом, від відповідача до апеляційного суду не надійшов.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Позивачем копії ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до розгляду отримані 24 грудня 2021 року.

Відповідачу ОСОБА_1 копії ухвал та копія апеляційної скарги направлялись 22 грудня 2021 року та 05 січня 2022 року, проте повернуті до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

За таких обставин, відповідно до пунктів 1, 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, сторони є такими, що повідомлені про розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що з 02 листопада 2001 року ОСОБА_1 працює у ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект» на посаді токаря 6 розряду механоскладального цеху № 110 (а.с. 12).

З 18 жовтня 2002 року зареєстрований у гуртожитку по АДРЕСА_1 (номер кімнати не зазначено) (а.с. 14).

До позовної заяви підприємством додано акт від 05 липня 2021 року, згідно якого відповідач займає кімнату № 303 (а.с. 13).

Відповідач цей факт підтверджує у своєму відзиві на позовну заяву (а.с. 46-47).

До відповіді на відзив ОСОБА_1 позивач додав акт від 15 липня 2021 року, згідно якого комісією позивача встановлено, що ОСОБА_1 займає у гуртожитку кімнату № НОМЕР_1 (а.с. 53).

Проте, згідно отриманого на запит суду витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про реєстрацію особи, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_3 (а.с. 31).

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надані позивачем, та отримані судом докази не дають можливості встановити, яку саме кімнату фактично займає відповідач, період його проживання та кількість ліжко-місць у кімнаті. Вважав ці обставини такими, що унеможливлюють визначення розміру заборгованості.

Проте погодитись з таким висновком неможливо.

Позиція апеляційного суду

При пред`явленні позову ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект» зазначало, що місцем проживання ОСОБА_1 є кімната АДРЕСА_4 та додало до позовної заяви відповідний акт (а.с. 2-6, 13).

Це твердження визнав відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, зазначивши, що проживає та зареєстрований саме у цій кімнаті (а.с. 38 40).

До апеляційної скарги позивача додано технічний паспорт на гуртожиток, з поверхового плану якого вбачається подвійна нумерація кімнат. Зокрема, кімната № НОМЕР_2 у дужках зазначена, як кімната № НОМЕР_1 .

З пояснень представника позивача слідує, що нумерація кімнат змінилась внаслідок виготовлення нової технічної документації у 2016 році.

Такі доводи позивача, надані ним докази, та відсутність з цього приводу заперечень відповідача, апеляційний суд вважає достатніми для встановлення факту проживання ОСОБА_1 на час пред`явлення позову у кімнаті № 303 належного позивачу гуртожитку.

Отримавши витяг з реєстру територіальної громади м. Миколаєва, у якому місцем реєстрації ОСОБА_1 зазначено кв. АДРЕСА_5 , та вважаючи це перешкодою для визначення фактичного місця реєстрації відповідача, суд мав можливість викликати сторони у судове засідання для надання особистих пояснень. Проте цього не зробив, чим порушив права сторін на дослідження доказів у справі, надання пояснень, доводів, міркувань та заперечень.

Щодо розміру заборгованості відповідача, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 № 84 (далі-Положення), що було чинним на час виникнення спірних правовідносин, гуртожиток - це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Згідно пункту 4 розділу ІІІ цього Положення, особи, які проживають у гуртожитку, зобов`язані своєчасно оплачувати отримані житлово-комунальні послуги.

З 26 червня 2018 року набрало чинності Примірне положення про користування гуртожитками, затверджене постановою КМУ від 20.06.2018 року № 498 (далі Примірне положення).

Згідно пункту 11 Примірного положення, наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані своєчасно оплачувати проживання в гуртожитку, у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 15 Примірного положення плата за проживання у гуртожитку включає витрати на оплату житлово-комунальних послуг та інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку) тощо.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року № 1875-ІV, який діяв під час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З 01 травня 2019 року набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VІІІ.

Обов`язок споживача оплачувати отримані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 9 цього Закону житлово-комунальні послуги повинні оплачуватись щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Обов`язок наймача своєчасно вносити плату за комунальні послуги передбачено також статтями 68, 162 Житлового кодексу України.

Згідно приписів статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Положеннями статей 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності з статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом апеляційної інстанції встановлено та не оспорювалось сторонами, що будівля гуртожитку по АДРЕСА_1 знаходилась на балансі ДП «НВКГ «Зоря» «Машпроект» з 1984 року (а.с. 11).

Рішенням Миколаївської міської ради від 20 травня 2021 року № 4/372 надано згоду на прийняття з державної власності зі сфери управління ДК «Укроборонпром» до комунальної власності територіальної громади нерухомого майна, яке знаходилось на балансі ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект», у тому числі гуртожиток по АДРЕСА_1 (а.с. 82).

Наказом ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект» від 12 лютого 216 року № 28-01-ОС, на виконання розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації від 21 грудня 2015 року № 410-р «Про встановлення граничного розміру плати за проживання у гуртожитках» та у зв`язку з ростом цін на комунальні послуги, у гуртожитку по АДРЕСА_1 встановлено плату за 1 ліжко-місце 430, 68 грн. Особам, які займають кімнату у повному особистому користуванні, встановлено оплату за кожне використовуване ліжко-місце (а.с. 18).

Спільним рішенням адміністрації та профсоюзного комітету ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» від 29 лютого 2016 року, для працівників підприємства вартість ліжко-місця визначена у 300 грн (а.с. 19).

За період з березня 2016 року по березень 2021 року за проживання у гуртожитку ОСОБА_1 нараховувалась плата у розмірі 1 161, 36 грн (по 430, 68 грн за 2 ліжко-місця та 300 грн за одне ліжко-місце). ОСОБА_1 оплачував своє проживання частково, у розмірі 450 грн. За вказаний період підприємством нараховано 43 842, 96 грн заборгованості.

Заперечуючи проти такого розміру боргу, ОСОБА_1 посилався на те, що у кімнаті площею 16 кв.м не може бути три ліжко-місця, при нормі на одну особу не менше 6 кв.м.

Проте такий довід відповідача не заслуговує на увагу, оскільки, проживаючи у гуртожитку досить тривалий час майже 18 років, та оплачуючи комунальні послуги, ОСОБА_1 не заперечував з приводу зазначеного. Більше того у 2005 та у 2011 році подавав заяви з проханням не підселяти до його кімнати інших осіб, зобов`язуючись при цьому оплачувати комунальні послуги за всю кімнату (а.с. 51, 83).

Не оскаржував відповідач і розміру плати за комунальні послуги, що нараховувались позивачем з 2016 року.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що саме по собі посилання відповідача у відзиві, на відсутність у займаній кімнаті трьох ліжко-місць, не може бути підставою для зменшення розміру нарахованої позивачем заборгованості за спожиті комунальні послуги.

Проте, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що вона нарахована за період з березня 2016 року по березень 2021 року. Позов пред`явлено до суду тільки у вересні 2021 року.

У запереченнях на позовну заяву відповідач посилається на сплив позовної давності щодо певної частини позовних вимог.

Відповідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статей 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік.

Згідно частини 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові.

Таким чином позовні вимоги, які стосуються нарахувань, строк оплати яких настав станом на серпень 2018 року, задоволенню не підлягають в зв`язку зі спливом позовної давності.

За такого задоволенню підлягають позовні вимоги в частині заборгованості, нарахованої за період з вересня 2018 року по серпень 2021 року, тобто за 36 місяців.

Враховуючи часткову оплату відповідачем наданих комунальних послуг, стягненню підлягає 25 608, 96 грн.

Доводи апелянта про те, що часткова оплата комунальних послуг свідчить про визнання ОСОБА_1 розміру їх вартості та розміру своєї заборгованості, суд оцінює критично, оскільки вважає, що сплачуючи суму більшу, ніж встановлено за одне ліжко-місце для особи, працюючої на підприємстві, та маючи постійну заборгованість, ОСОБА_1 міг оплачувати таким чином і поточну, а не попередню заборгованість. Безспірних доказів того, що відповідач вносив ці кошти в рахунок попередньої заборгованості позивачем не надано.

Отже, зміст оскаржуваного судового рішення та доводи сторін дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. З огляду на викладене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем при пред`явленні позову було сплачено судовий збір у розмірі 2 270 грн та при подачі апеляційної скарги 3 405 грн, то з урахуванням часткового задоволення позовних вимог стягненню з відповідача підлягає 3 314, 80 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря» - «Машпроект» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря» - «Машпроект» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря» - «Машпроект» 25 608 (двадцять п`ять тисяч шістсот вісім), 96 грн заборгованості за проживання у гуртожитку та 3 314 (три тисячі триста чотирнадцять), 80 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: О.О.Данилова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 19 січня 2022 року