Справа № 428/9548/19
Провадження № 22-ц/810/1023/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2022 року м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.
за участю секретаря
судового засідання Сінько А.І.
учасники справи:
позивач Головне управління Національної поліції у Луганській області
відповідач ОСОБА_1 ,
представник відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Юзефовича І.О. в м. Сєвєродонецьк
у цивільній справі за позовом Головного управління Національної поліції в Луганській області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Позивач звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що постановою Сєвєродонецького суду Луганської області від 01.07.2019 року по справі № 428/6627/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст..ст. 122-4, 124 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме ст. 124 КУпАП, та призначено стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340грн. 00 коп., за те, що 18.05.2019 о 04 год30 хв. ОСОБА_1 , поліцейський-водій автотранспортного взводу БПОП ГУНП в Луганській області, керуючи транспортним засобом марки «Тoyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (закріплений за ОСОБА_1 відповідно до доручення ГУНП в Луганській області від 31.01.2019 №624/111/27/01-2019), який належить ГУНП в Луганській області, по проспекту Хіміків, 68, м Сєвєродонецька, не обрав безпечну швидкість та скоїв наїзд на перешкоду, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та приймалися міри до його розшуку. В результаті пригоди, транспортний засіб отримав механічні ушкодження. Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження по оцінці збитків, спричинених власнику транспортного засобу №36 від 14.062019, вартість матеріальної шкоди з технічної точки зору, заподіяної власнику автомобіля «Тoyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 станом на 18.05.2019 (час дорожньо-транспортної пригоди) визначається рівній ринковій вартості транспортного засобу та складає 288149 грн.85 коп. (двісті вісімдесят вісім тисяч сто сорок дев`ять гривень 85 копійок). Окрім того ГУНП в Луганській області зазначає, що ОСОБА_1 під час здійснення дорожньо-транспортної пригоди перебував на посаді поліцейсько-говодія автотранспортного взводу БПОП ГУНП в Луганській області; 18.05.2019 о 04:30 під час дорожньо-транспортної пригоди не виконував трудові обов`язки відповідно до внутрішнього розпорядку дня поліцейських, затверджених наказом ГУНП в Луганській області від 11.08.2016 № 1985, субота та неділя вихідні дні; закінчення робочого дня у п`ятницю о 18:00, перебував поза службою (вказана обставина встановлена у висновку службового розслідування за фактом пошкодження службового автомобіля від 18.06.2019, проведеного на підставі наказу ГУНП в Луганській області від 30.0.2019 №1377). Також ГУНП вважає, що поліцейський-водій автотранспортного взводу БПОП ГУНП в Луганській області ОСОБА_1 своїми умисними діями спричинив матеріальні сбитки у вигляді пошкодження транспортного засобу на загальну суму 288149 грн. 85 коп. (двісті вісімдесят вісім тисяч сто сорок дев`ять гривень 85 копійок), які підлягають відшкодуванню у повному обсязі та просить стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 заподіяну матеріальну шкоду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 листопада 2021 року у задоволенні позову Головному управлінню у Луганській області відмовлено повністю до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 ), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , (про стягнення заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 288149,85грн. (двісті вісімдесят вісім тисяч сто сорок дев`ять гривень 85 копійок)), спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
При винесенні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції виходив з такого мотивування, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків ч.1 ст.130 КЗпП України. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді ст.131 КЗпП. Відповідно до п.7 ч.1 ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків. Відповідно до ст.135 КЗпП України, межі матеріальної відповідальності працівників за шкоду, завдану підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір, встановлюється законодавством. Відповідно до ст.135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що виходячи з вимог ст.15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов`язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їх частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. Матеріалами справи судом першої інстанції встановлено, що постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01.07.2019 р. по справі №428/6627/19 (провадження №3/428/13812019) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.. 124-4, 124 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме ст. 124 КУпАП, та стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. за таких обставин: 18.05.2019р о 04-30 годині ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Тoyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 станом на 18.05.2019 (час дорожньо-транспортної пригоди) визначається рівній ринковій вартості транспортного засобу та складає 288149 грн.85 коп. (а.с. 22-60). Відповідно до відповіді заступника начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області Отставних Д. № 3629/111/22/05-2021 від 23.06.2021р. на адвокатський запит, первісна вартість службового автомобіля «Тoyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_4 становить 311544 грн. Станом на 18.05.2019р. балансова вартість вказаного автомобіля становить 0,00 грн. Станом на 23.06.2019р. зазначений службовий автомобіль знаходиться в несправному стані, після ДТП, яка мала місце 18.05.2019р. в м. Сєвєродонецьк (а.с.20-206). Відповідно до копії витягу з наказу начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області Коміссарова С.А. №276 о/с від 21.04.2017р. «По особовому складу», призначено з 22.04.2017р. ОСОБА_1 , новоприйнятого поліцейським водієм відділення забезпечення автотранспортом Центру обслуговування підрозділів головного управління Національної поліції в Луганській області (а.с.217). Відповідно до довідки командира БПОП ГУНП в Луганській області Куцепаленка О. №672/11/48-2021 від 11.10.2021р., сержант поліції ОСОБА_1 в період з 17.05.2019р. по 19.0.2019р. перебував на посаді поліцейського водія транспортного взводу батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Луганській області, також у вказаний період, відповідно до Журналу розстановки нарядів особливого складу БПОП ГУНП в Луганській області на службі не перебував (а.с.218). Судом було встановлено, що 18.05.2019р. о 04:30 год. Відповідачем ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом марки що внасдідок зазначеної події позивачу ГУНП в Луганській області було спричинено майнову шкоду у вигляді пошкодження автомобіля «Тoyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ГУНП в Луганській області, по проспекту Хіміків, 68 м. Сєвєродонецька було скоєно ДТП. При цьому сторонами не оспорюється те, що ОСОБА_1 відповідно до постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01.07.2019р. по справі №428/6627/19 (провадження № 3/428/1381/2019) визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4,124КУпАП,. Та на підставі ст.36КУпАП накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ст..124 КУпАП. Крім того судом було встановлено, що на момент вчинення вищевказаного ДТП відповідач ОСОБА_1 являвся співробітником поліції (тобто перебував у трудових відносинах з ГУНП в Луганській області), однак саме о 04-30год. 18.05.2019р. не виконував свої посадові обов`язки. Тому суд критично відноситься до пояснень сторони відповідача щодо виконання відповідачем службових обов`язків під час скоєння ДТП. Відповідно до норм чинного законодавства суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_1 має нести матеріальну відповідальність перед позивачем ГУНП в Луганській області у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини позивачу ГУНП в Луганській області, оскільки таку шкоду було завдано не при виконанні трудових обов`язків (службових обов`язків). Також суд критично відноситься до пояснень представника позивача ОСОБА_3 та її посилання на висновок експертного дослідження №36 від 14.06.2019р., оскільки даний висновок суперечить вимогам ст.13-3 КЗпП України і не містить в собі фактичних витрат, на підставі даних бухгалтерського обліку, вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Суд приймає до уваги наявний доказ у матеріалах справи (а.с.20-206), відповідно до якого балансова вартість автомобіля марки «Тoyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_4 становить 311544 грн. Станом на 18.05.2019р. балансова вартість вказаного автомобіля становить 0,00 грн., а тому суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача ГУНП в Луганській області у повному обсязі.
Короткий виклад вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції позивачем ГУНП в Луганській області в особі свого представника, провідним спеціалістом відділу правового забезпечення ГУНП в Луганській області (в порядку само представництва повноваження підтверджуються відповідним записом ЄДРПОУ) Матусевичем Р. подано апеляційну скаргу, в якій останній просить рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 листопада 2021 у справі за позовом ГУНП в Луганській області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди скасувати, та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги ГУНП в Луганській області у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01.07.2019 по справі №428/6627/19 (провадження № 3/428/1381/2019) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст..ст.124-4, 124 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме ст..124 КУпАП, та призначено стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340 (триста сорок) грн. 00 коп., за те, що 18.05.2019 о 04год.30 хв. ОСОБА_1 , поліцейський-водій автотранспортного взводу БПОП ГУНП в Луганській області, керуючи службовим транспортом у неробочий час марки «Тoyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 (закріплений за ОСОБА_1 відповідно до доручення ГУНП в Луганській області від 31.01.2019 №624/111/27/01-2019), який належить ГУНП в Луганській області, по проспекту Хіміків, 68 м. Сєвєродонецька, не обрав безпечної швидкості та скоїв наїзд на перешкоду, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та приймалися міри до його розшуку. В результаті пригоди, транспортний засіб отримав механічні пошкодження, тобто вказані дії відповідача є протиправними. Ч.6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження по оцінці збитків, спричинених власнику транспортного засобу № 36 від 14.06.2019, вартість матеріальної шкоди з технічної точки зору, заподіяної власнику автомобіля «Тoyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 станом на 18.0.2019 (час дорожнього транспортної пригоди) визначається рівній ринковій вартості транспортного засобу та складає 288 149 грн. 8 коп.(двісті вісімдесят вісім тисяч сто сорок девять гривень 85 копійок). ГУНП зазначає, що ОСОБА_1 під час здійснення дорожньо-транспортної пригоди перебував на посаді поліцейського-водія автотранспортного взводу БПОП ГУНП в Луганській області; 18.05.2019 о 04:30 (під час дорожньо-транспортної пригоди) не виконував службові обов`язки (відповідно до внутрішнього розпорядку дня поліцейських, затверджених наказом ГУНП в Луганській області від 11.08.2016 № 1985, субота та неділя віхідні дні; закінчення робочого дня у п`ятницю о 18:00), перебував поза службою (вказана обставина встановлена у висновку службового розслідування за фактом пошкодження службового автомобіля від 18.06.2019, проведеного на підставі наказу ГУНП в Луганській області від 30.05.2019 № 1377). Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про національну поліцію», визначено, що у разі вчинення протиправних дій поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Ч.1 ст.130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Згідно з п.7 ст.134 КЗпП України працівника несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадку, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків. Відповідно до ст.. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Так за трудовим законодавством суб`єктом матеріальної відповідальності може бути лише працівник, який знаходиться в трудових правовідносинах з підприємством, установою, організацією і заподіяв матеріальну шкоду внаслідок невиконання чи неналежного виконання трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором. Такі обов`язки визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією та наказами керівника. Так наказом ГУНП в Луганській області від 21.04.2017 № 276 о/с ОСОБА_1 зараховано на службу до поліції (підстава заява ОСОБА_1 від 20.04.2017), а саме до ГУНП в Луганській області та до тепер наказ про звільнення останнього зі служби в поліції не видавався. Отже, під час вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке мало місце 18.05.2019 о 04 год. 30 хв., внаслідок якого ГУНП в Луганській області зазнало матеріальної шкоди у сумі 288 149, 85 коп., відповідач на момент вчинення адміністративного правопорушення перебував у трудових відносинах з ГУНП в Луганській області. Крім того на ОСОБА_1 було покладено трудові обов`язки, які передбачено посадовою інструкцією останнього від 05.01.2019, одним із пунктів якої ОСОБА_1 - зобов`язано утримувати закріплений за собою автотранспорт в справному стані, про усі відповідні недоліки негайно повідомляти безпосередньому командуванню. Суворо дотримуватись ПДР, вимог НПУ та ГУНП в Луганській області щодо дотримання транспортної дисципліни, не залишати ввірений автотранспорт без нагляду. Однак, ОСОБА_1 було порушено трудові обов`язки, визначені його посадовою інструкцією, що виразилось у порушенні ПДР, не повідомленні керівництва про порушення ПДР, утримання автомобіля у справному стані, залишив ввірений автомобіль без нагляду біля під`їзду за місцем мешкання. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Вказує на те, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Згідно п.7 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадку, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків. Вважає, що ДТП за участю ОСОБА_1 трапилася не при виконанні своїх службових трудових обов`язків, а тому відповідач несе повну матеріальну відповідальність в силу положень п.7ч.1 ст.134 КЗпП України. Звертає увагу на суду апеляційної інстанції на правову позицію, викладену у постанові Верховного суду від 29.10.2020 у цивільній справі №264/2076/17 провадження №61-1146св19, а саме те,, що відповідно до пункту 7 частини першої ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків. Та вказує, що ГУНП в Луганській області є бюджетною установою, яка утримується за рахунок державного бюджету, у зв`язку з чим неправомірними діями ОСОБА_1 заподіяно матеріальної шкоди на суму 288149 грн.85 коп, яких значних втрат зазнало ГУНП в Луганській області.

Позиція інших учасників
Представник відповідача: адвокат Воронкін В.А. у своєму відзиві на апеляційну скаргу позивача ГУНП в особі представника Матусевича Р., просить апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Луганській області на рішення судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02.11.2021 року залишити без задоволення, а саме рішення залишити без змін. В обґрунтуваннях посилається на те, що відповідно до відповіді заступника начальника ГУНП в Луганській області Отставних Д. №3629/111/22/05-2021 від 23.06.2021р. на адвокатський запит, балансова вартість службового автомобіля автомобіля «Тoyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 станом на 18.0.2019 становить 0,00. Тому посилання на висновок експертного дослідження №36 від 14.06.2019р., оскільки даний висновок суперечить вимогам ст.135-3 КЗпП України і не містить в собі фактичних втрат, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Виходячи з матеріалів, доданих до позовної заяви, слідує, що службове розслідування за фактом пошкодження службового автомобіля «Тoyota Camry», д.н.з НОМЕР_1 . Також не було ознайомлено в супереч п.9 порядку про проведення службових розслідувань (Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950). Позивач для встановлення розміру заподіяної шкоди звертається до експерта з єдиним питанням про встановлення вартості збитків заподіяних власнику майна. Під час проведення використовується перелічена в ній (в експертизі) методична література, інструкції, комп`ютерні програми та комплекси. Вважає, що в супереч ст. 135-3 КЗпП України позивач не надає для дослідження фактичні втрати, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Та з цих підстав вважає висновки експертизи такими, що не можуть бути використані при оцінюванні заподіюваної шкоди. Посилається на те, що суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області в своєму рішенні вірно вказує на те, що відповідно до копії витягу з наказу начальника Головного управління національної поліції в Луганській області Коміссарова С.А. № 276 о/с від 21.04.2017р. «По особовому складу», призначено з 22.04.2017 року ОСОБА_1 , новоприйнятого, поліцейським водієм відділення забезпечення автотранспортом Центру обслуговування підрозділів головного управління Національної поліції в Луганській області (а.с.217) Та, відповідно до довідки командира управління Національної поліції в Луганській області Куцепаленка О. №672/11/48-2021 від 11.10.2021р., сержант поліції ОСОБА_1 в період з 17.05.2019р. по 10.05.2019 перебував на посаді поліцейського-водія транспортного батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Луганській області, також у вказаний період, відповідно до Журналу розтановки нарядів особливого складу БПОП ГУНП в Луганській області на службі не перебував (а.с.218). Тому, вважає, що суд вірно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, відповідача, представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає у достатній мірі.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Так, відповідно до п.4 ч.1 ст. 232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству установі, організації.
Відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.
Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до вимогч.ч.1, 3 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність, відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У абз.2 п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 зазначається, що з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах.
Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
Так, на підставі вимог ст. 131 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. А працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації у випадках, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків.
Відповідно до п.7.ч.1 ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків.
Межі матеріальної відповідальності відповідно до ст.135 КЗпП України, за шкоду завдану підприємству, установі, організації, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір, встановлюються законодавством.

Так судом першої інстанції було встановлено, що постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01.07.2019 р. по справі №428/6627/19 (провадження №3/428/13812019) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.. 124-4, 124 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме ст. 124 КУпАП, та стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. за таких обставин: 18.05.2019р о 04-30 годині ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Тoyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 станом на 18.05.2019 (час дорожньо-транспортної пригоди) визначається рівній ринковій вартості транспортного засобу та складає 288149 грн.85 коп. (а.с. 22-60). Відповідно до відповіді заступника начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області Отставних Д. № 3629/111/22/05-2021 від 23.06.2021р. на адвокатський запит, первісна вартість службового автомобіля «Тoyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_4 становить 311544 грн. Станом на 18.05.2019р. балансова вартість вказаного автомобіля становить 0,00 грн. Станом на 23.06.2019р. зазначений службовий автомобіль знаходиться в несправному стані, після ДТП, яка мала місце 18.05.2019р. в м. Сєвєродонецьк (а.с.20-206). Відповідно до копії витягу з наказу начальника Головного управління національної поліції в Луганській області Коміссарова С.А. №276 о/с від 21.04.2017р. «По особовому складу», призначено з 22.04.2017р. ОСОБА_1 , новоприйнятого поліцейським водієм відділення забезпечення автотранспортом Центру обслуговування підрозділів головного управління Національної поліції в Луганській області (а.с.217). Відповідно до довідки командира БПОП ГУНП в Луганській області Куцепаленка О. №672/11/48-2021 від 11.10.2021р., сержант поліції ОСОБА_1 в період з 17.05.2019р. по 19.0.2019р. перебував на посаді поліцейського водія транспортного взводу батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Луганській області, також у вказаний період, відповідно до Журналу розстановки нарядів особливого складу БПОП ГУНП в Луганській області на службі не перебував (а.с.218). Судом було встановлено, що 18.05.2019р. о 04:30 год. Відповідачем ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом марки що внасдідок зазначеної події позивачу ГУНП в Луганській області було спричинено майнову шкоду у вигляді пошкодження автомобіля «Тoyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ГУНП в Луганській області, по проспекту Хіміків, 68 м. Сєвєродонецька було скоєно ДТП. При цьому сторонами не оспорюється те, що ОСОБА_1 відповідно до постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01.07.2019р. по справі №428/6627/19 (провадження № 3/428/1381/2019) визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4,124КУпАП,. Та на підставі ст.36КУпАП накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ст..124 КУпАП. Крім того судом першої інстанції було встановлено, що на момент вчинення вищевказаного ДТП відповідач ОСОБА_1 являвся співробітником поліції (тобто перебував у трудових відносинах з ГУНП в Луганській області), однак саме о 04-30год. 18.05.2019р. не виконував свої посадові обов`язки. Тому суд критично відноситься до пояснень сторони відповідача щодо виконання відповідачем службових обов`язків під час скоєння ДТП. Відповідно до норм чинного законодавства суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_1 має нести матеріальну відповідальність перед позивачем ГУНП в Луганській області у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини позивачу ГУНП в Луганській області, оскільки таку шкоду було завдано не при виконанні трудових обов`язків (службових обов`язків). Також суд першої інстанції критично відноситься до пояснень представника позивача ОСОБА_3 та її посилання на висновок експертного дослідження №36 від 14.06.2019р., оскільки даний висновок суперечить вимогам ст.135-3 КЗпП України і не містить в собі фактичних витрат, на підставі даних бухгалтерського обліку, вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Цей наявний доказ суд і прийняв до уваги, що є у матеріалах справи (а.с.20-206), відповідно до якого балансова вартість автомобіля марки «Тoyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_4 становить 311544 грн. Станом на 18.05.2019р. балансова вартість вказаного автомобіля становить 0,00 грн., а тому суд прийшов до помилкового висновку.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники позивача та відповідача підтвердили свої доводи апеляційної скарги та надали заперечення на них.

Пунктами 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (далі - Положення), це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України.

За вказаним Положенням відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином відповідач у справі, що розглядається, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Головного управління поліції в Луганській області шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків. А саме під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Судом встановлено, відповідно до копії витягу з наказу начальника Головного управління національної поліції в Луганській області Коміссарова С.А. №276 о/с від 21.04.2017р. «По особовому складу», новопризначеного ОСОБА_1 , прийнято поліцейським водієм відділення забезпечення автотранспортом Центру обслуговування підрозділів головного управління Національної поліції в Луганській області (а.с.217).

На підставі довідки командира БПОП ГУНП в Луганській області Куцепаленка О. №672/11/48-2021 від 11.10.2021р., сержант поліції ОСОБА_1 в період з 17.05.2019р. по 19.0.2019р. перебував на посаді поліцейського водія транспортного взводу батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Луганській області, також у вказаний період, відповідно до Журналу розстановки нарядів особливого складу БПОП ГУНП в Луганській області на службі не перебував (а.с.218). Судом було встановлено, що 18.05.2019р. о 04:30 год. Відповідачем ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом марки що внасдідок зазначеної події позивачу ГУНП в Луганській області було спричинено майнову шкоду у вигляді пошкодження автомобіля «Тoyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ГУНП в Луганській області, по проспекту Хіміків, 68 м. Сєвєродонецька було скоєно ДТП. При цьому сторонами не оспорюється те, що ОСОБА_1 відповідно до постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01.07.2019р. по справі №428/6627/19 (провадження № 3/428/1381/2019) визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4,124КУпАП. Та на підставі ст.36КУпАП накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ст..124 КУпАП. Крім того судом було встановлено, що на момент вчинення вищевказаного ДТП відповідач ОСОБА_1 являвся співробітником поліції (тобто перебував у трудових відносинах з ГУНП в Луганській області), однак саме о 04-30год. 18.05.2019р. не виконував свої посадові обов`язки.

Врахувавши висновок суду першої інстанції про те, що на момент вчинення вищевказаного ДТП відповідач ОСОБА_1 являвся співробітником поліції (тобто перебував у трудових відносинах з ГУНП в Луганській області), однак саме о 04-30год. 18.05.2019р. не виконував свої посадові обов`язки. Відповідно до пояснень сторони відповідача ОСОБА_1 є поліцейським та виконував службові обов`язки під час скоєння ДТП. Судова колегія не враховує інші висновки суду першої інстанції при розгляді справи та не дає ім правової оцінки .
Постановою КЦС ВС від 15.10.2020 у справі № 320/8119/17 визначена правова позиція відповідно до якої - згідно з пунктами 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (далі - Положення), це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином відповідач у справі, що розглядається, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі позивача шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків на посаді поліцейського.

Ураховуючи наведене, колегія суддів враховуючи позицію Верховного Суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість вирішення даного спору у порядку цивільного судочинства. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків. Вказаний висновок у повній мірі узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 (провадження № 11-892апп18). Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Таким чином відповідач у справі, що розглядається, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Головного Управління Національної поліції шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних з його статусом поліцейського, в іншому випадку його дії кваліфікувались як вчинення правопорушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів Луганського апеляційного суду вважає, що суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про можливість вирішення даного спору у порядку цивільного судочинства. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків.

Вказане має наслідком необхідність закриття провадження у справі відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки спір не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Відповідно до статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до ЦПК України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Згідно частини четвертої ст. 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд роз`яснює Головному управлінню Національної поліції в Луганській області право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови письмово звернутися до Луганського апеляційного суду з заявою про направлення справи до Луганського окружного адміністративного суду.

Керуючись ст. 255, 367, 374, 377 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції задовольнити частково.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 листопада 2021 року скасувати.
Провадження у цивільній справі за позовом Головного управління Національної поліції в Луганській області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди закрити. Роз`яснити Головному управлінню Національної поліції в Луганській області, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 14 січня 2022 року.

Головуючий

Судді: