Ухвала

10 січня 2022 року

м. Київ

справа № 279/2933/20

провадження № 61-20722ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія» на постанову Житомирського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Талько О. Б., Коломієць О. С., Трояновської Г. С. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія» про припинення екологічно небезпечної діяльності підприємств на території м. Коростеня Житомирської області та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» (далі - ПрАТ «Коростенський завод МДФ»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія» (далі - ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія») про припинення екологічно небезпечної діяльності підприємств на території м. Коростеня Житомирської області та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що він проживає в

АДРЕСА_1 . Поруч з його будинком розташовані ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія». Зазначені підприємства побудовані в зоні добровільного гарантованого відселення, що суперечить вимогам статті 16 Закону України «Про правовий режим території, яка зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Посилаючись на те, що відповідачі грубо порушують його право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, створюють ризик виникнення захворювань, робота підприємств супроводжується значним шумом, що робить неможливим відпочинок та проживання у будинку, позивач просив: зобов`язати ПрАТ «Коростенський завод МДФ» припинити діяльність та заборонити даному підприємству здійснювати діяльність з виробництва фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону на території м. Коростеня Житомирської області, як зони гарантованого добровільного відселення; зобов`язати ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» припинити свою діяльність та заборонити йому здійснювати діяльність з лісопильного та стругального виробництва, виробництва дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів на території міста Коростеня Житомирської області, як зони гарантованого добровільного відселення; стягнути з відповідачів по 150 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області

від 23 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 липня 2021 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ПрАТ «Коростенський завод МДФ» на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 1 889,73 грн витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» на користь

ОСОБА_1 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 1 889,73 грн витрат на правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У грудні 2021 року до Верховного Суду надійшли касаційні скарги

ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» на постанову Житомирського апеляційного суду від 16 листопада

2021 року, у якій заявники просили скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , та залишити в цій частині в силі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 липня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційні скарга містить аналогічні посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору у даній справі є вимоги про припинення екологічно небезпечної діяльності підприємств на території м. Коростеня Житомирської області та відшкодування моральної шкоди у загальному розмірі 300 000,00 грн.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (567 500,00 грн) та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Щодо доводів касаційної скарги про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника

Доводи касаційних скарг про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики є необґрунтованими, оскільки, наведена, як приклад неоднакового застосування статті 23 ЦК України постанова Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 335/11779/16-ц ухвалена за інших встановлених судами фактичних обставин справи, зокрема у зазначеній справі, предметом спору було відшкодування моральної шкоди Міністерством оборони України (його посадовими особами) внаслідок отриманих поранень, контузії і захворюваннями позивача, які одержані під час проходження військової служби у Демократичній республіці Афганістан у складі діючої армії у період бойових дій та за результатами розгляду якої відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з тим, що не встановлено протиправності дій або бездіяльності Міністерства оборони України стосовно позивача. При вирішенні спору підлягали застосуванню положення статті 1173 ЦК України, за змістом якої шкода, завдана фізичній незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Ураховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що оскаржуване судове рішення не відповідає усталеній судовій практиці, а тому касаційні скарги ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Щодо доводів про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для заявників виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості є оціночними та потребують належного обґрунтування. Заявники не навели переконливих доводів та не надали відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для виняткове значення для заявників, а сама по собі вказівка про це у касаційних скаргах не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не обґрунтував наявність виключних обставин, які за положеннями ЦПК України могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від

07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційні скарги подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія» на постанову Житомирського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія» про припинення екологічно небезпечної діяльності підприємств на території м. Коростеня Житомирської області та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик І. Ю. Гулейков В. В. Яремко