ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастів Київської області заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

12.01.2022 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, посилаючись на те, що 20.11.2021 року він звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обгрунтування заяви про забезпечення позову, заявник зазначив, що у 2010 році його мати ОСОБА_3 прийняла в дар від ОСОБА_4 земельну ділянку розміром 6,1116 га, розташовану в межах Малоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області. Однак, у зв`язку з діючим мораторієм на відчуження сільськогосподарської землі, управління земресурсів відмовилося реєструвати даний правочин. У 2018 році мати померла та він став єдиним спадкоємцем її майна. З метою реєстрації права на земельну ділянку, у вересні 2021 року отримав витяг з Державного земельного кадастру, в якому власником земельної ділянки значився не ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 . Також, у цьому витягу зазначалось, що ОСОБА_2 надала зазначену земельну ділянку в орендне користування на сім років Товариству «АГРО МРІЯ ФАСТІВ». У листопаді 2021 року йому стало відомо від керівництва Товариства, що ОСОБА_2 має намір продати спірну земельну ділянку та подала до Товариства заяву про розірвання договору оренди. Як вказує заявник в заяві, напередодні подання заяви про забезпечення позову, він знову зателефонував керівництву Товариства, яке підтвердило йому, що в жовтні цього року ОСОБА_2 вже розірвала договір оренди спірної земельної ділянки у зв`язку з її майбутньою продажею. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту може призвести до того, що майно позивача буде відчужене, а позивач не зможе захистити та поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду, а тому є всі підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.01.2022 року, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову передана для розгляду судді Ковалевській Л.М.

Розпорядженням керівника апарату Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.01.2022 року № 01, призначено повторний автоматизований розподіл вище вказаної заяви.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2022 року, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову надійшла до провадження судді Соловей Г.В.

Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши надані докази, суд прийшов до наступного.

Частиною першою ст. 153 ЦПК України, визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Отже, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4. Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позов, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, суд вирішуючи питання про забезпечення позову, має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, зі змісту заяви про забезпечення позову не можливо зробити висновок про наявність вищезазначених обставин.

Зокрема, в матеріалах поданої заяви про забезпечення позову відсутнє обгрунтування вимог та розміру позову, також відсутні докази про предмет спору та взагалі існування такого спору між позивачем та відповідачем, оскільки, як вбачається з автоматизованої системи документообігу суду, комп`ютерної програми «Д3», ОСОБА_1 звертався до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування та ухвалою суду від 10.01.2022 року його позовну заяву повернуто.

Таким чином, на час подання даної заяви, відсутні належні докази про існування спору між особами, а також відсутні докази щодо предмету спору, а тому суд, позбавлений можливості встановити, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, співмірність заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За даних обставин, суд не находить підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а тому її слід повернути заявнику.

Керуючись ст. 151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ідент.номер НОМЕР_1 , прож.: АДРЕСА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Головуючий суддя Соловей Г.В.