Справа № 462/49/22
УХВАЛА

14 січня 2022 року суддя Залізничного районного суду м.Львова Колодяжний С.Ю., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до держави в особі Державної податкової служби України про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся 10.01.2022 року в електронній формі в Залізничний районний суд м.Львова із позовною заявою до держави в особі Державної податкової служби України про відшкодування 100000 грн. моральної шкоди, заподіяної неправомірним формуванням і направленням ГУ ДПС у Львівській області йому як підприємцю вимог про сплату боргу № Ф-15181-17 від 11.06.2021 року та № Ф-15181-17 від 18.10.2021 року, а саме визначеної згідно даних інформаційної системи податкових органів заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 11202,26 грн.

Відповідно до ч.1 ст.187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Вирішуючи питання про можливість прийняття справи до розгляду Залізничим районним судом м.Львова, суддя виходить з наступного.

Звертаючись до Залізничного районного суду м.Львова із вказаним позовом позивач посилається на ч.4 ст.28 ЦПК України, згідно якої позови пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Учасники справи зобов`язані діяти в межах відповідних судових процедур. Зазначені процедури спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Згідно з ч.1 ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Приписами ст. 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідачем у справі є держава в особі Державної податкової служби України, юридична адреса: м.Київ, площа Львівська, 8.

Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Частиною 4 ст.28 ЦПК України визначено, що позови пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Таким чином, в ч.4 ст.28 ЦПК України визначений перелік органів, подання позовів з відшкодування шкоди до яких передбачає підсудність таких справ за вибором позивача - або за місцезнаходженням цих органів, або за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про оперативно розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Відповідно до ст.5 цього Закону оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами: Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції; Державного бюро розслідувань-оперативними, оперативно-технічними, внутрішнього контролю, забезпечення особистої безпеки; Служби безпеки України - контррозвідкою, військовою контррозвідкою, захисту національної державності, спеціальними підрозділами по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю, оперативно-технічними, внутрішньої безпеки, оперативного документування, боротьби з тероризмом і захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів; Служби зовнішньої розвідки України -агентурної розвідки, оперативно-технічними, власної безпеки; Державної прикордонної служби України - розвідувальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (агентурної розвідки, оперативно-технічним, власної безпеки), підрозділами забезпечення внутрішньої безпеки та власної безпеки, оперативного документування, оперативно-розшуковими та оперативно-технічними; управління державної охорони - підрозділом оперативного забезпечення охорони виключно з метою забезпечення безпеки осіб та об`єктів, щодо яких здійснюється державна охорона; органів доходів і зборів - оперативними підрозділами податкової міліції та підрозділами, які ведуть боротьбу з контрабандою; органів і установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України; розвідувального органу Міністерства оборони України -оперативними, оперативно-технічними, власної безпеки; Національного антикорупційного бюро України - детективів, оперативно-технічними, внутрішнього контролю.

Згідно зі ст.38 КПК органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання.

Досудове слідство здійснюють: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Дізнання здійснюють підрозділи дізнання або уповноважені особи інших підрозділів: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; ґ) Національного антикорупційного бюро України.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви вимога позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтується на протиправних, на його думку, діях податкового органу щодо формуванням і направленням йому як підприємцю вимог про сплату боргу, тобто за підставами позову відсутні незаконні рішення, дії чи бездіяльність органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, а Державна податкова служба України, до якої звернуті вимоги позову, хоча і є державним органом, проте, не є тим органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратурою або судом, що унеможливлює пред`явлення цього позову за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача у порядку ч.4 ст.28 ЦПК України.

Також встановлено, що Державна податкова служба України на території Залізничного району м.Львова не знаходиться, інших підстав для застосування альтернативної підсудності, що визначені у ст.28 ЦПК України, не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «судом, встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» визначив, що поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції, передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Отже, поняття «суд, встановлений законом» стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді.

З огляду на наведене, зважаючи на предмет спору та характер спірних правовідносин, суд не вбачає підстав для застосування вимог ч.4 ст.28 ЦПК України в частині підсудності у даній справі та вважає необхідним застосувати ч.2 ст.27 ЦПК України про підсудність справи за місцезнаходженням відповідача Державної податкової служби України, що територіально належить до Шевченківського району м. Києва.

Так, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України).

Стаття 32 ЦПК України передбачає, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Враховуючи наведене, дана справа не підсудна Залізничному районному суду м.Львова, який в даному випадку не є судом, встановленим законом, у розумінні конвекційних норм та вимог чинного цивільного процесуального законодавства України, а тому справа має бути направлена за правилами загальної підсудності на розгляд до Шевченківського районного суду м.Києва.

Керуючись ст. 27, 30-32 ЦПК України,

постановив:

Справу за позовом ОСОБА_1 до держави в особі Державної податкової служби України про відшкодування моральної шкоди передати на розгляд Шевченківському районному суду м.Києва (03057, м.Київ, вулиця Дегтярівська, 31А).

Копію ухвали невідкладно направили позивачу та його представнику для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Згідно з ч.3 ст.31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті (справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду), здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний