Справа № 932/5867/21
Провадження №2/932/2554/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді - Куцевола В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

27.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.02.2021р. він уклав з відповідачем договір позики, за умовами якого передав йому у строкове користування грошові кошти у сумі 10 000 грн. Факт передачі коштів відповідачу підтверджується особистою розпискою відповідача від 24.02.2021р., за якою відповідач зобов`язався повернути вказані кошти в строк до 01.07.2021р. До теперішнього часу відповідач кошти йому не повернув, чим порушив прийняте на себе зобов`язання, а також його право на повернення власності. Для захисту своїх прав у судовому порядку поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. З цих підстав, прохав суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 10 000 грн., а також покласти на відповідача усі судові витрати по справі: вартість послуг адвоката та суму сплаченого судового збору 908 грн.

Ухвалою суду від 02.09.2021р. відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи.

Відповідачу, на адресу його реєстрації, надіслано копію позовної заяви та копію ухвали суду від 02.09.2021 року про відкриття провадження у справі. 09.10.2021 року до суду повернувся адресований відповідачу конверт з відміткою про відсутність такого за вказаною адресою. Відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про свої права та обов`язки, зміст пред`явлених до нього вимог, однак правом на подання відзиву не скористався.

03.12.2021 року. представником позивача додано до матеріалів справи оригінал розписки відповідача від 24.02.2021р. про отримання ним від позивача коштів у розмірі 10 000 грн. із зобов`язанням повернути борг до 01.07.2021р., а також докази укладення з адвокатським об`єднанням «Ваш адвокат» договору про надання правової допомоги ВА № 09/20, додаткової угоди до договору та сплати вартості послуг адвоката в сумі 4 000 грн.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.02.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти у сумі 10 000 грн., які зобов`язався повернути у строк до 01.07.2021 року.

Факт укладення договору позики, а також факт отримання відповідачем обумовленої договором позики суми коштів, підтверджується оригіналом власноруч складеної відповідачем розписки, що міститься у матеріалах справи.

Враховуючи те, що у володінні позивача, як позикодавця, по цей час перебуває оригінал боргового документу, слід дійти висновку про неспростовність відповідачем твердження позивача про невиконання позичальником зобов`язання з повернення отриманих у позику коштів, у погоджений сторонами строк та спосіб. Отже, відповідачем не надано доказів, що підтверджують факт виконання ним прийнятого на себе зобов`язання.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Нормою ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В силу вимог ст. 545 ЦПК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. 24.02.2021 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 10 000 грн. Позивач свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі - передав відповідачу у тимчасове користування на строк до 01.07.2021 року грошові кошти у сумі 10 000 грн. Відповідач зі своєї сторони умови договору позики не виконав взагалі, оскільки отриманні у тимчасове користування кошти не повернув, а термін їх повернення сплив. Внаслідок цього, право позивача ОСОБА_1 на повернення своєї власності, порушено, а тому підлягає судовому захисту. Позивач має право вимагати стягнення заборгованості з відповідача і реалізував це право, звернувшись до суду.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем при поданні позову до суду судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатським об`єднанням «Ваш адвокат» було укладено договір про надання правової допомоги ВА № 09/20 від 23.01.2020р., за умовами якого адвокатське об`єднання, як виконавець, прийняв на себе зобов`язання на представництво інтересів клієнта, надання правової допомоги, в тому числі у цивільних справах, із зобов`язанням підготовки позовних заяв в суди, підтримання вимог у судах в якості представника.

Вартість послуг у відповідності до вказаного договору та додаткової угоди № 2 від 01.07.2021 року становить 4 000 грн., які позивач сплатив в повному обсязі відповідно до меморіального ордеру № 97585199 від 28.07.2021 року.

03.12.2021р. представником позивача подано до суду докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а саме: додаткову угоду №2 від 01.07.2021 року до договору ВА № 09/20 від 23.01.2020 року, копію меморіального ордеру № 97585199 від 28.07.2021 року, акт виконаних робіт від 02.12.2021 року.

Згідно з актом виконаних робіт від 02.12.2021 року, вартість робіт адвоката становить 4 000 грн., та складається з: консультації клієнта тривалістю одна година, вартістю 500 грн.; аналізу законодавства та документів, що здійснені упродовж двох годин, вартістю 1000 грн.; підготування та подання позовної заяви, на що витрачено чотири години, вартістю 2500 грн. (включно копіювання додатків до позову у кількості сторін, виконання оплати судового збору, здійснення представництва у вигляді подання позову, здійснення представництва у суді шляхом звернень до канцелярії суду з наданням документів, отримання інформації щодо розгляду справи).

Відповідно до вимог п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Ст. 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу.

Згідно ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами, що позивачу правнича допомога надавалася Адвокатським об`єднанням «Ваш Адвокат», правову допомогу від імені якого позивачу надав адвокат Карпенко С.Ф.

Судом також установлено, що позивачем у встановленому законом порядку та строк було надано документи на підтвердження понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу, наданою Адвокатським об`єднанням «Ваш адвокат».

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Враховуючи вищевикладене, обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги від 23.01.2020 року та додаткової угоди № 2 до нього, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 83, 258, 133, 137, 141, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 01.10.2001 року, зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 24.02.2021 року у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 01.10.2001 року, зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп., а всього 4908 (чотири тисячі вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя В.В. Куцевол