Дата документу 21.01.2022 Справа № 333/6522/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6522/20 Головуючий у 1 інстанції: Круглікова А.В.
Провадження № 22-ц/807/170/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кримської О.М.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів в особі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.12.2019р. інспектором патрульної поліції взводу 1 роти 2 батальйону 2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Коробкою В.Е. складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 209450 за ст. 124 КУпАП. Усвідомлюючи власну невинуватість у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, позивач звернувся з відповідною скаргою до Управління патрульної поліції в Запорізькій області. Після розгляду його скарги на іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 також було складено адміністративний протокол за ст. 124 КУпАП. При цьому, протокол від 26.12.2019 року серії ОБ № 209450 за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 спрямовано до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2020р. по справі № 333/885/20, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 10.04.2020р., іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 визнано винним у порушенні вимог п. 16.11 ДПР, за що притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2020р. по справі № 333/62/20 провадження за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Внаслідок протиправних дій працівників поліції позивач був змушений протягом 10

місяців з моменту складання протоколу і до ухвалення остаточного рішення доводити свою

невинуватість у суді. До остаточного закриття судом провадження у справі ОСОБА_1 не міг отримати страхового відшкодування.

Все це створило у позивача почуття розгубленості, незахищеності перед державними інституціями, викликало моральні страждання, зокрема, у зв`язку з приниженням, коли він був вимушений виправдовуватись за дії, які не вчиняв. Враховуючи глибину душевних страждань ОСОБА_1 , характер та тривалість немайнових витрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди, з урахуванням вимог розумності та справедливості, останній просив суд стягнути з відповідачів на його користь на відшкодування завданої моральної шкоди 50 000 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 5 000 грн. грошових коштів на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Департамент патрульної поліції у поданій апеляційній скарзі зазначає, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не підлягає застосуванню до даних правовідносин з огляду на те, що Департамент патрульної поліції не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування. Також наголошує на необґрунтованості позивачем завдання йому моральної шкоди. Тому за результатом розгляду скарги просить скасувати рішення суду в тій частині, у якій задоволені вимоги позивача, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.Поряд з оспорюванням права позивача на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави у даній ситуації, вказує також на неправильне визначення судом порядок стягнення, оскільки Єдиний казначейський рахунок не призначений для відшкодування шкоди згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а стягнення коштів з Держави України в особі інших органів державної влади шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України взагалі не передбачено чинним законодавством. Просить рішення суду скасувати в частині, у якій задоволені вимоги позивача, та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відзиву від позивача на вказані апеляційні скарги не надходило, що не створює перешкод відповідно до приписів ч. 3 ст. 360 ЦПК України для апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст.369 цього Кодексу.

Згідно із п. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового

провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено

повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до положень статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч. 1). Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч. 6).

Пунктом 4 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94) визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у разі закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94, громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Положеннями статті 4 Закону № 266/94 встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 грудня 2019 року працівниками Управління патрульної поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №209450, відповідно до змісту якого 26.12.2019р. о 10 год. 20 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Запоріжжі, по вул. Космічна, біля буд. 120, під час повороту ліворуч на вул. Східну, не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з транспортним засобом Geely MK Cross, д.нз. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, спричинені матеріальні збитки, постраждалих немає. Водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 10.4. Правил дорожнього руху України, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП (а.с. 2123).

Усвідомлюючи власну невинуватість у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, позивач 10 січня 2020 року звернувся до Управління патрульної поліції в Запорізькій області із скаргою, в якій просив провести розслідування по факту складення інспекторами патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення від 26.12.20219 р. серії ОБ № 209450 (а.с. 15).

Відповідно до повідомлення з Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП НП України від 20.02.2020 р. № К-170/41/32/03-2020, матеріалами службової перевірки факти, викладені у скарзі ОСОБА_1 , знайшли своє об`єктивне підтвердження. У зв`язку з чим керівництвом Управління вирішується питання про притягнення винних посадових осіб до відповідальності. Матеріалами службової перевірки в діях гр. ОСОБА_2 встановлено порушення Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. У зв`язку з чим, працівниками Управління прийнято рішення вжити заходів для вирішення питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності (а.с. 16).

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2021 р. по справі №333/885/20 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП 29.12.2019 р. (а.с. 1718).

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2020 р. провадження по справі про адміністративне правопорушення № 333/62/20 відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю події та складу даного адміністративного правопорушення. Зазначена постанова набула законної сили 20.10.2020 р. (а.с. 2123).

Ретельно та всебічно проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи обставини, викладені у рішенні суду, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про доведеність позивачем заподіяння йому моральної шкоди, керуючись при цьому висновками, викладеними за результатами проведеної службової перевірки. Також колегія суддів зазначає, що судом, згідно з положеннями ч. 4 ст.263 ЦПК України, застосовано вірну правову позицію, в якій роз`яснені обставини відшкодування особі моральної шкоди при закритті справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання про визначення розміру моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 , суд обґрунтовано прийняв до уваги те, що визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Колегія наголошує, що при визначені розміру відшкодування спричиненої позивачу

моральної шкоди суд першої інстанції вірно врахував вимушеність доведення ОСОБА_1 невинуватості у суді, а також неможливості отримання останнім страхового відшкодування до остаточного закриття судом провадження у справі. За наслідками здійсненого аналізу усіх наявних критеріїв, які вказували на моральні потерпання позивача, суд дійшов обґрунтованого висновку, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 5000 грн. Такі висновки суду колегія вважає вірними, а визначений розмір відшкодування є таким, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Посилання відповідача в особі Головного управління Національної поліції на те, що у справі не доведено протиправності дій цього органу та його працівників, а тому не мається підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, відхиляються судовою колегією, оскільки законодавство, яким унормовано таке право позивача, не передбачає встановлення неправомірності дій державних органів та посадових осіб. Зокрема, у статті 1176 ЦК України та у ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що шкода у разі незаконного притягнення до адміністративної відповідальності відшкодовується особі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Також колегія визнає безпідставними ствердження апелянта в особі Головного управління Національної поліції, що цей орган не належить до перелічених у статті 1176 ЦК України органів оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування, а тому не може нести відповідальність згідно з її положеннями, а також відповідно до Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки саме працівниками цього державного органу складено протокол про адмінправопорушення, якого позивач не вчиняв, а тому вимоги цих нормативних актів поширюються і на органи національної поліції.

Судова колегія вважає безпідставними доводи вказаного апелянта щодо недоведеності розміру заподіяної шкоди, оскільки наявність права на відшкодування, а також визначений судом розмір відшкодування належним чином обґрунтовано та вмотивовано судом.

З огляду на вказане, є необґрунтованими й доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби в частині безпідставності стягнення судом моральної шкоди, яка не завдана позивачеві.

Між тим, колегія суддів звертає увагу на доводи Державної казначейської служби України в частині неправильного зазначення судом у резолютивній частині рішення порядку стягнення присуджених позивачеві коштів.

Так, механізм виконання органами Державної казначейської служби України рішень про стягнення коштів державного бюджету визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011р. № 845.

Пунктом 38 Порядку № 845 передбачено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, в Державній казначейській службі України відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Зазначений рахунок є рахунком, на якому обліковуються кошти державного бюджету, передбачені на певну мету, а не власним рахунок Державної казначейської служби України, передбаченим на утримання установи. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Згідно з додатком 3 до Закону України від 15 грудня 2020 року «Про Державний бюджет України на 2021 рік», на поточний рік передбачено державні видатки за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб», яку закріплено за державною казначейською службою України.

Відповідно до Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України від 26.02.2002 № 122, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.07.2002 р. за № 549/6882, єдиний казначейський рахунок це консолідований рахунок, відкритий Казначейству в Національному банку України для обліку та здійснення розрахунків в системі електронних платежів НБУ. Єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевого бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, кошти інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється Казначейством.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із тим, що підстави для здійснення безспірного списання коштів за судовим рішенням про стягнення шкоди з Єдиного казначейського рахунку, відкритого в Національному банку України, відсутні.

Крім того, стягнення коштів з Держави України в особі інших органів державної влади за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України взагалі не передбачено діючим законодавством.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Із наведеного слідує, що у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Департамент патрульної поліції Національної поліції України (дії якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який виконує рішення про стягнення коштів з державного бюджету) .

До вказаних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи № 910/23967/16, вказавши, що необхідності зазначення таких відомостей як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Таким чином, резолютивні частини рішень у вказаних спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Відтак, оскільки за наслідками апеляційного перегляду судового рішення у цій справі воно залишається без змін таким, що ухвалено на користь позивача, то таке рішення підлягає виконанню шляхом стягнення спірної суми з Державного бюджету України, без будь-якого іншого визначення у його резолютивній частині органу, який є відповідачем у справі, або органу через який належить таке стягнення проводити, та без визначення рахунку, з якого відбувається стягнення сум відшкодування.

У такому разі, залишаючи без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору по суті, колегія вважає за необхідне змінити його резолютивну частину, відобразивши лише суми стягнення та щодо їх компенсації позивачеві за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 381384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2021 року у цій справі змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції.

Стягнути з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 21 січня 2022 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

О.М. Кримська