Справа № 522/5579/21
Провадження № 2/522/1726/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

11 січня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря Звонецької І.М.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором займу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором займу, посилаючись на те, що 27 травня 2020 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір займу, за яким останній отримав позику у сумі 27 000 грн., що еквівалентно 1 000 доларів США, строком на 12 місяців. Для забезпечення виконань зобов`язань за вищезазначеним договором між позивачем та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладеного договори поруки. Станом на 07.03.2021 року займ та відсотки за користування займом ОСОБА_2 та поручителями не сплачені.

З урахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 226800,00 грн., яка складається з 27 000 грн. сума займу, 129000 грн. відсотки, 43 200 грн.- пеня, 27 000 грн. штраф.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, в судовому засіданні надав для огляду оригінал договору позики та договорів поруки. Наполягав, що зазначені договори підписані безпосередньо відповідачами. Підтвердив, що позичальник сплачував три місяці проценти по договору.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

У судовому засіданні 26.10.2021 року відповідач ОСОБА_2 брав участь у засіданні особисто та підтвердив, що знайомий з поручителями, визнав, що знає позивача, отримав у нього гроші у позику та підписав договір та оформив розпискує. Також вказав, що не визнає умови договору.

Відповідач ОСОБА_3 06.09.2021 року надав суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, оскільки він не знайомий ні з позивачем, ні з іншими відповідачами по справі. Крім того зазначив, що не виступав поручителем за будь-яким договором, не укладав договір поруки з позивачем. Також зазначив, що почерк, який міститься на договорі поруки не належить йому, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до нього.

Відповідач ОСОБА_4 , який був також допитаний у якості свідка, позов не визнав та зазначив, що ні позивача, і відповідачів ніколи не бачив і не знає. Крім того, вказав, що почерк у розписці схожий на його почерк, але не його підпис та такого тексту він не підписував.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27 травня 2020 року було укладено договір займу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за яким позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 27 000,00 грн., що еквівалентно 1 000 доларів США, строком на 12 місяців.

Відповідно п.4.1. Договору, плата за користування позикою складає 120% річних. Тобто позичальник сплачує щомісячно, до 27 числа кожного місяця, суму процентів у розмірі 2700 грн., що еквівалентно 100 доларам США.

Згідно п.4.2. Договору, у разі якщо позичальник не сплатив плановий щомісячний платіж за користуванні позикою повністю, до дати, зазначеної у пункті 4.1. договору, процентна плата складає 2% в день 732% річних від суми позики, тобто у розмірі 540 грн., що еквівалентно 20 дол. США в день.

Пунктом 4.3. передбачено, що позикодавець також утримує з позичальника пеню у розмірі 1% від суми позики у розмірі 270 грн., що еквівалентно 10 доларам США, за кожні сутки прострочки платежу.

Згідно п. 8.2. Договору, після 27.05.2022 року, якщо залишиться заборгованість, незалежно від джерела її виникнення, процентам, штрафним санкціям чи тілу позики, во всій сумі заборгованості буде діяти ставка в розмірі 2% в день (732% річних), що еквівалентно 20 дол. США в день, до повного її погашення.

Відповідно до п. 8.4. у разі прострочки платежів більш ніж на 10 днів, після 27 числа кожного місяця, стягується штраф у розмірі суми позики.

Згідно п.8.6., позика в національній валюті фіксується на день його видачі в дол.США за курсом 27,00 грн. за 1 дол.США. Якщо на момент повернення внеску курс долара США зміниться, то повернення здійснюється в гривні в перерахунку на курс НБУ по продажу долара на день платежу, але не менше ніж по курсу 27,00 грн. за долар США.

27.05.2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 27 000,00 грн. за договором позики, що підтверджуєтеся відповідною розпискою. Цей факт позичальник не спростувував у засіданні.

Відповідно договору поруки від 27.05.2020 року ОСОБА_3 зобов`язується перед позикодавцем відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань, що виникли з договору займу від 27.05.2020 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 27 000,00 грн.

Крім того, відповідно договору поруки від 27.05.2020 року ОСОБА_4 зобов`язується перед позикодавцем відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань, що виникли з договору займу від 27.05.2020 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 27 000,00 грн.

Також, відповідно договору поруки від 27.05.2020 року ОСОБА_5 зобов`язується перед позикодавцем відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань, що виникли з договору займу від 27.05.2020 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 27 000,00 грн.

Суд звертає увагу, що жодного доказу на спростування поручителями факту укладання ними зазначених договорів поруки відповідачами не надано. З зустрічним позовом для ефективного захисту про визнання договорів поруки недійсними відповідачі не звертались.

За розглядом справи судом встановлено, що позичальник свої боргові зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав та суму позики у встановлений строк не повернув. На спростування викладеного відповідачами відповідних доказів не надано.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд вбачає, що не сплачуючи заборгованість Відповідач порушує вимоги діючого законодавства України, а саме: ст.526 ЦК України, яка передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства; ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. ст.629 ЦК України, згідно якої, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.524 ЦК зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 ст.533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно розрахунку позивача, станом на 27.05.2021 року заборгованість за період з 24.09.2020 року по 27.05.2021 року дорівнює - сумі позики 27 000,00 грн., відсотки за користування позикою за 240 днів - 129000 грн. (540х240), пеня 43200 грн. (270х160) за період з 24.09.2020 року по 07.03.2021 року, штраф у розмірі 27 000 грн., що загалом складає 226800 грн.

Виходячи з викладеного на думку суду вбачається що позовна вимога щодо стягнення основного боргу у розмірі 27 000, грн. є обґрунтованою, а тому підлягає стягненню.

Строк виконання договору передбачено 12 місяців, тобто 27.05.2021 року.

Таким чином відповідач 27.05.2021 року, не сплативши передбачені проценти та основний борг у розмірі 27 000,00 грн. порушив умови договору.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, у разі якщо позичальник не сплатив плановий щомісячний платіж за користування позикою повністю, до дати, зазначеної у пункті 4.1. договору, процентна плата складає 2% в день 732% річних від суми позики, тобто у розмірі 540 грн., що еквівалентно 20 дол. США в день.

Позивач зазначив що позичальник здійснив платежі процентів до вересеня 2020 року, тому за період з 24.09.2020 року по 27.05.2021 року відповідач повинен сплатити відсотки за користування кредитом за 240 днів, що дорівнює 129000,00 грн. (540х240).

Щодо стягнення з відповідачів пені та штрафу суд вважаз за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, відповідно до ст. 549 ЦК України пеня та штраф це один вид цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором - є порушенням ст. 61 Конституції України.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

При цьому необхідно зазначити, що суд при зменшенні розміру неустойки не обмежений тільки розміром основної заборгованості, оскільки законодавчого обмеження по такому зменшенню не встановлено. Таким чином, суд за наявності обставин встановлених ч. 3 ст. 551 ЦК України за власним переконанням може зменшити розмір неустойки до будь-якого розміру.

Враховуючи принцип справедливості, добросовісності та розумності цивільних правовідносин, викладений в ст. 3 ЦК України, суд приходить до висновку, що розмір неустойки повинен бути зменшений .

Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути суму неустойки (штраф та пеня) у розмірі 2700 грн.

Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У відповідності до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з приписами статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення солідарного стягнення з боржника та поручителів.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач та відповідачі, як учасники справи, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а саме в частині стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача суми позики у розмірі 27000,00 грн., відсотків за користування займом у розмірі 129000,00 грн. та суми неустойки (штраф та пеня) у розмірі 2700,00 грн.

Виходячи з положень ч.1 ст.13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором займу - задвольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 суму позики у розмірі 27000,00 грн., відсотки за користування займом у розмірі 129000,00 грн. та суму неустойки (штраф та пеня) у розмірі 2700,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 17.01.2022 року.

Суддя А.В. Науменко

11.01.22