ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/958/22 Справа № 199/2824/21 Суддя у 1-й інстанції - АВРАМЕНКО А. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Лаченкової О.В,

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційнимй банк "ПриватБанк"

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2021 року

по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що на підставі укладеного 22.09.2005 року договору (заяви) б/н відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого

кредитного ліміту на картковий рахунок, в порядку та на умовах, встановлених заявою, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку (договір), із встановленими ним же порядком та строками погашенням кредиту. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 17.03.2021 року становить 23727,15 гривень. Тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2021 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2021 року просить рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Відзиви на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2021 року від інших учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.09.2005 року між АТ КБ «Приват Банк» (на той час ЗАО КБ «ПриватБанк», згідно з рішенням від 21.05.2018 № 519 було змінено тип найменування банку на АТ КБ «ПриватБанк») і ОСОБА_1 укладений договір б/н, предметом якого стало надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, в порядку та на умовах, визначених Договором - заявою, Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку(а.с.35).

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між нею і банком кредитний договір.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки №532773, оформленої на ОСОБА_1 , 05.10.2005 кредитний ліміт було встановлено 5000 гривень, 12.04.2007 - збільшено до 8000 гривень, 13.04.2007 - зменшено до 8000 гривень, 07.11.2011 збільшено до 8800 гривень, 20.08.2012 збільшено до 11500 гривень, 07.11.2016 збільшено до 14000 гривень, 30.08.2017 збільшено до 16000гривень, 30.11.2018 збільшено до 19500 гривень, 11.12.2018 збільшено до 22000 гривень, 26.12.2019 збільшено до

20540 гривень, 28.02.2020 зменшено до 19880 гривень, 21.05.2020 зменшено до 19880 гривень, 01.06.2020 зменшено до 19854,85 гривень, 12.06.2020 зменшено до 19854,85 гривень, 23.06.2020 зменшено до 19854,85 гривень, 06.07.2020 зменшено до 19551,92 гривень, 17.07.2020 зменшено до 19551,92 гривень, 31.07.2020 зменшено до 19551,92 гривень, 11.08.2020 зменшено до 19551,92 гривень, 25.08.2020 зменшено до 19237,84 гривень, 07.09.2020 зменшено до 19237,84 гривень, 23.09.2020 зменшено до 19237,84 гривень, 07.10.2020 зменшено до 19237,84 гривень, 19.10.2020 зменшено до 19237,84 гривень, 30.10.2020 зменшено до 19237,84 гривень, 05.11.2020 зменшено до 0,00 гривень.(а.с.33)

Відповідно до довідки, за кредитним договором, укладеним між позивачем і ОСОБА_1 , було надано такі кредитні картки: 22.09.2005 року відкрито кредитну картку № НОМЕР_1 із терміном дії до останнього дня вересня 2015 року, 16.07.2014 року кредитну картку № НОМЕР_2 із терміном дії до останнього дня липня 2018 року, 06.10.2015 року кредитну картку № НОМЕР_2 із терміном дії до останнього дня липня 2018 року, 19.10.2015 року кредитну картку № НОМЕР_3 із терміном дії до останнього дня жовтня 2019 року, 30.11.2018 року кредитну картку № НОМЕР_4 із терміном дії до останнього дня квітня 2022 року (а.с.34)

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувалася кредитною карткою в межах встановленого банку кредитного ліміту та здійснювала платежі на погашення заборгованості починаючи з 05.10.2005 року і по

11.08.2020року.

Відповідач ОСОБА_1 користування коштами позивача не заперечувала.

Проте в порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509 , 526 , 1054 ЦК України відповідач ОСОБА_1 кредитні зобов`язання за договором в повному обсязі не виконала, у зв`язку з чим станом на 17.03.2021 року позивачем нарахована заборгованість в розмірі 23727,15 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 18781,02грн.; в т.ч. заборгованості за поточним тілом кредиту 0,00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 18781,02грн.; заборгованості за нарахованими відсотками 0,00 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 4946,13 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України 0,00 грн.; нарахованої пені 0,00 грн.; нарахованої комісії 0,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 у своїй заяві від 12.08.2021 року просила суд застосувати до правовідносин між АТ КБ ПриватБанк та нею, які виникли на підставі заяви відповідача від 22.09.2005 року, строк позовної давності у три роки та відмовити банку у задоволенні позовних вимог у звязку із пропуском останнім позовної давності (а.с.89-90).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України ).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( стаття 257 ЦК України ).

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Верховним Судом України у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15 викладений правовий висновок про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно із ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції дійшов висновку про можливість часткового задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності і необхідність їх застосування до заборгованості нарахованої за період з 05 листопада 2005 року до 12 квітня 2018 року включно. Тобто за виключення трирічного періоду, який передує зверненню до суду із даним позовом.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк», останню картку ОСОБА_1 було видано 30.11.2018 року №787139 із терміном дії до останнього дня квітня 2022 року (а.с.34).

Позов пред`явлено до суду 14.04.2021 року, тобто в межах загальної позовної давності.

Згідно виписки по рахунку на а.с.19-32, ОСОБА_1 здійснювала банківські операції за кредитною карткою № НОМЕР_4 по серпень 2020 року включно, зокрема, останнє поповнення рахунку на суму 1050,0 грн мало місце у серпні 2020 року (поповнення готівкою в терміналі самообслуговування: Дніпро, вул.Калинова, буд.72, відділення банку, платник: карта НОМЕР_5 ).

Погашення заборгованості по кредитному договору третьою особою підтверджує, що вказані кошти були внесені особисто відповідачем чи іншою особою з її згоди на її рахунок, адже саме на відповідачеві лежить обов`язок не передавати картки, пін-коди третім особам.

Таким чином, встановлені судом апеляційної інстанції обставини, спростовують висновки суду першої інстанції про пропуск позивачем строків позовної давності, оскільки перебіг позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу, а строк позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України). В даному випадку, строк дії кредитної картки № НОМЕР_4 із терміном дії до останнього дня квітня 2022 року.

Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про пропуск ПАТ КБ «Приват Банк» строку позовної давності при зверненні до суду з позовом до ОСОБА_1 у період з 05 листопада 2005 року до 12 квітня 2018 року включно, колегія суддів вважає помилковим.

Відмовляючи в решті позовних вимог, а саме стягненні заборгованості за тілом кредиту за період з 13 квітня 2018 року по 17 березня 2021 року суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір кредиту, ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-Заяву № б/н від 22.09.2005 року, про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої отримала кредитну картку із встановленим кредитним лімітом на картковий рахунок, який у подальшому збільшився до 19237,84 грн.(а.с.35; а.с.33).

До анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", Універсальна Contract, Універсальна Gold та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем станом на 17.03.2021 року відповідач має заборгованість 23727,15 грн., яка складається з наступного: 18781,02 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4946,13 заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції Банком було надано виписку по рахунку відповідача та довідку про видані кредитні картки (а.с.19-32, а.с.34).

А тому, колегія суддів приходить до висновку, щодо необхідності врахування зазначених доказів, які свідчать про користування ОСОБА_1 кредитними коштами, оскільки відповідачем вказана обставина не спростовувалась.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 користувалася отриманими кредитними картками та частково погашала утворену заборгованість (а.с.19-32), що у свою чергу свідчить про отримання останньою кредитних карток з кредитним лімітом у розмірі 19237,84 грн. (а.с.33).

При цьому, звертаючись до суду першої інстанції із позовом банк просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами за несвоєчасну сплату кредиту.

В обґрунтування цих позовних вимог банк зазначає, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.09.2005 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", Універсальна Contract, Універсальна Gold та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Універсальна Contract, Універсальна Gold та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані банком на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла ОСОБА_1 ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву - анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Тобто в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (22.09.2005 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14.04.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19 Верховний Суд України викладена аналогічна правова позиція про неможливість застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, надані банком Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ОСОБА_1 і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З урахуванням наданого АТ КБ ПриватБанк розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.09.2005 року, колегія суддів вважає, що підлягає стягненню лише заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором, яка станом на 17.03.2021 року становить 18781,02 грн.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк підлягає частковому задоволенню, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2021 року необхідно скасувати і позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором № б/н від 22 вересня 2005 року станом на 17 березня 2021 року у розмірі 18781,02 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк судові витрати у розмірі грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2021 року - скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором № б/н від 22 вересня 2005 року станом на 17 березня 2021 року у розмірі 18781,02 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк судові витрати у розмірі 2695,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова