Справа № 485/1745/21
Провадження №2/485/51/22
Рішення

іменем України

19 січня 2022 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Соловйова О.В.,

секретар судового засідання Забаровська С.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Снігурівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Горохівської сільської ради Миколаївської області, третя особа Снігурівська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка є матір"ю позивача ОСОБА_1 та дочкою позивачки ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 1,00 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої в межах території Горохівської сільської ради Миколаївської області. Позивачі є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 та прийняли спадщину. Однак, при зверненні до Снігурівської державної нотаріальної контори їм було відмовлено в оформленні спадкових прав у зв"язку з тим, що ними подано правовстановлюючий документ на спадкове майно, який посвідчує право постійного користування землею, а не право власності спадкодавиці.

Не погоджуючись з відмовою нотаріуса, просять визнати за кожним з них, в рівних частках, право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 1,0 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої в межах території Горохівської сільської ради Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У підготовче засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно.

Позивачі надали суду заяви про проведення судового засідання в їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю.

Представник відповідача згідно з поданою заявою також просив справу розглядати у відсутність представника Горохівської сільської ради, позовні вимоги позивачів визнають.

Представник третьої особи Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області у зв"язку з з великою завантаженістю просили справу слухати без представника державної нотаріальної контори, згодні з рішенням на розсуд суду.

Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, суд ухвалив слухати справу у підготовчому судовому засіданні.

У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області померла ОСОБА_3 , про що 11 січня 2010 року в Книзі реєстрації смертей Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області складено актовий запис № 1 та на його підставі видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.17).

Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 1,00 га наданої для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Горохівської сільської ради Миколаївської області (бувшої Баратівської сільської ради), яка їй належала на підставі державного акта на право постійного користування землею серії МК, виданого Баратівською сільською Радою народних депутатів 21 грудня 1999 року на підставі рішення 8 сесії 23 скликання Баратівської сільської Ради народних депутатів від 27 жовтня 1999 року № 2, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 2589 (а.с.19).

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є позивачі - син спадкодавиці ОСОБА_1 , який прийняв спадщину у відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час її відкриття був неповнолітнім; та мати спадкодавиці ОСОБА_2 , яка спадщину прийняла як така, що була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Баратівського старостинського округу № 1 Горохівської сільської ради Миколаївської області від 24.11.2021 за № 717 (а.с.20).

Як вбачається з копії спадкової справи № 376/2021, заведеної в Снігурівській державній нотаріальній конторі Миколаївської області 01 грудня 2021 року до майна померлої ОСОБА_3 , позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до нотаріальної контори із заявою від 01.12.2021 року про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яку нотаріусом прийнято та зареєстровано у книгу обліку спадкових справ за № 996. Родинні відносини між спадкодавицею та спадкоємицями підтверджено. Інші спадкоємці за матеріалами спадкової справи відсутні (а.с. 28-35).

Постановою завідувача Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Коваль Ю.В. від 01 грудня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у прийнятті документів для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, надану в постійне користування для ведення особистого підсобного господарства, розміром 1,00 га, яка розташована в межах Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв"язку з тим, що надано документ, який посвідчує право постійного користування землею, а не право власності спадкодавиці (а.с.18).

Відповідно до рішення Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 26 липня 2019 року № 16, Горохівська сільська рада Миколаївської області є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області.

Як визначено у п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права.

Відповідно до ст. 7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин далі Закон № 561-XII), постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, для ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до ст. 19 Закону № 561-XII, сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами, зокрема, для особистого підсобного господарства.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ст.23 Закону № 561-XII).

У ст. 56 Закону № 561-XII зазначено, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара.

01 січня 2002 року набрав чинності ЗК України від 25.10.2001, згідно з ч.1 ст.92 якого право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Суд бере до уваги позицію ВП ВС у постанові від 23.06.2020 у справі №179/1043/16-ц, яка з урахуванням позиції ВП ВС, висловленій у постанові від 05.11.2019 у справі № 906/392/18 прийшла до наступного висновку.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 1 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою (постанова ВП ВС від 05.11.2019 у справі № 906/392/18).

Статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той із подружжя, який його пережив та батьки (ст.1261 ЦК України).

У відповідност до ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунках - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини - ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (ч. 4 ст. 1268 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що право постійного користування землею відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані, і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті доньки та матері, відповідно, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачами в порядку спадкування в рівних частках права постійного користування земельною ділянкою.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 263-265, 142, 200, 268 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Горохівської сільської ради Миколаївської області, третя особа Снігурівська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у рівних частках (по 1/2 частці) право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 1,00 га, для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Горохівської сільської ради Миколаївської області, яка належала померлій на підставі державного акта на право постійного користування землею серії МК від 21 грудня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 2589.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 19.01.2022.

Суддя О. В. Соловйов