Ухвала

Іменем України

21 січня 2022 року

м. Київ

справа № 204/1507/19

провадження № 61-152ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступниками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Маєвська Марія Вікторівна, про розірвання спадкового договору,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила розірвати спадковий договір, укладений 30 липня 2014 року між нею та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Маєвською М. В., зареєстрований в реєстрі за № 513.

Позов ОСОБА_2 мотивовано тим, що після підписання спадкового договору, укладеного 30 липня 2014 року між нею та ОСОБА_1 , остання не виконувала її розпоряджень, а саме - не забезпечувала її медикаментами, лікарськими засобами згідно з рекомендаціями лікаря, не купувала продуктів харчування та не забезпечувала її гарячою поживною їжею. Також ОСОБА_1 не здійснювала вологого та генерального прибирання в її квартирі. Тобто відповідач не виконувала взятих на себе зобов`язань за спадковим договором, що є підставою для його розірвання в односторонньому порядку. Крім цього, відповідач вчинила замах на її життя та здоров`я, що є ще однією підставою для розірвання спадкового договору.

Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03 березня 2020 року позов задоволено. Розірвано спадковий договір, укладений 30 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Маєвською М. В., зареєстрований в реєстрі за № 513.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що під час судового розгляду встановлено факт невиконання відповідачем належним чином (в період до пред`явлення цього позову в лютому 2019 року) умов спадкового договору від 13 липня 2014 року в частині купівлі продуктів харчування для ОСОБА_2 , приготування для неї гарячої поживної їжі, забезпечення її медикаментами та лікарськими засобами згідно з рекомендаціями лікаря, а також - в частині оплати комунальних послуг. Пунктом 15 спадкового договору від 30 липня 2014 року передбачено, що цей договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Встановлені обставини свідчать про наявність істотних порушень ОСОБА_1 спадкового договору та про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03 березня 2020 року.

У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та враховуючи, що факт її смерті після відкриття апеляційного провадження у справі допускає процесуальне правонаступництво у спірних правовідносинах, апеляційний суд залучив до участі у справі її правонаступників - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03 березня 2020 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

29 грудня 2021 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 січня 2022 року справу призначено судді-доповідачеві Стрільчуку В. А., судді, які входять до складу колегії: Карпенко С. О., Ігнатенко В. М.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що вона виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання за спадковим договором, що підтверджено належними доказами. Крім цього, під час дії спадкового договору вона з власної ініціативи надавала ОСОБА_2 послуги, які не передбачені договором. Із січня 2019 року вона помітила зміну в поведінці ОСОБА_2 , а в березні 2019 року вона дізналася про пред`явлений позов. Суди попередніх інстанцій не врахували наявні у справі докази належного виконання нею зобов`язань за спадковим договором, порушивши при цьому принцип змагальності сторін. Також суди не врахували правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 639/9198/16-ц, від 14 листопада 2019 року у справі № 646/451/16-ц, від 06 грудня 2019 року у справі № 761/29285/17, від 09 грудня 2019 року у справі № 347/853/18, від 07 квітня 2021 року у справі № 280/1380/17.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої та абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Судами встановлено, що 30 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Маєвською М. В., зареєстрований в реєстрі за № 513, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язалася виконувати передбачені цим договором розпорядження ОСОБА_2 і в разі її смерті набуває право власності на належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 4 спадкового договору від 30 липня 2014 року розпорядження відчужувача ОСОБА_2 , які кореспондуються з обов`язками набувача ОСОБА_1 , полягали в такому: забезпечувати відчужувача медикаментами, лікарськими засобами згідно з рекомендаціями лікаря, незалежно від вартості таких медикаментів, лікарських засобів; оплачувати за відчужувача комунальні послуги (водопостачання, газопостачання, постачання електроенергії, квартплату, вивіз побутових відходів тощо); два рази на тиждень купувати продукти харчування відчужувачу, готувати гарячу поживну їжу відчужувачу та здійснювати вологе прибирання в помешканні відчужувача; два рази на рік виконувати генеральне прибирання в помешканні відчужувача; після смерті відчужувача організувати поховання його за християнськими звичаями на Сурському кладовищі міста Дніпропетровська та влаштувати поминки.

В січні 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник конфлікт, який призвів до суттєвого ускладнення відносин між сторонами та із серпня 2019 року ОСОБА_2 остаточно перестала впускати відповідача до своєї квартири і приймати від неї виконання умов спадкового договору.

Після відкриття 21 квітня 2020 року апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03 березня 2020 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 13 листопада 2020 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що складено відповідний актовий запис № 2949.

Згідно із спадковою справою ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися: 17 листопада 2020 року - ОСОБА_1 з посиланням на заповіт від 26 липня 2014 року та на спадковий договір; 18 грудня 2020 року - ОСОБА_3 з посиланням на заповіт від 15 квітня 2020 року.

Відповідно до статті 1302 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Згідно зі статтею 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Статтею 1308 ЦК України передбачено, що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 ЦК України).

Пунктами 15, 16 спадкового договору від 30 липня 2014 року передбачено, що цей договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем її розпоряджень.

Згідно з частинами першою, другою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Судами попередніх інстанцій надана оцінка зібраним у справі письмовим доказам, а також показанням свідків: ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 .

Під час судового розгляду відповідач підтвердила, що половину продуктів харчування вона купувала за свої кошти, а половину - за кошти ОСОБА_2 , їжу останній відповідач готувала лише іноді.

З наданих відповідачем копій квитанцій про оплату нею комунальних послуг вбачається, що відповідач оплачувала комунальні послуги за позивача лише в листопаді, грудні 2018 року та січні, березні 2019 року.

Також встановлено невиконання відповідачем зобов`язань за спадковим договором в частині забезпечення ОСОБА_2 медикаментами, лікарськими засобами згідно з рекомендаціями лікаря.

Встановивши наявність істотних порушень спадкового договору ОСОБА_1 , а саме - факт невиконання нею належним чином умов договору в частині купівлі продуктів харчування для ОСОБА_2 , приготування для неї гарячої поживної їжі, забезпечення її медикаментами та лікарськими засобами згідно з рекомендаціями лікаря, а також - в частині оплати комунальних послуг, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову і розірвання спадкового договору.

Висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з правовими висновками щодо застосування статей 526, 651, 614, 1302, 1305, 1308 ЦК України та статті 81 ЦПК України у подібних правовідносинах, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії судів Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 639/9198/16-ц. Посилаючись на неврахування судами попередніх інстанцій в цій справі правових висновків, викладених у вказаній постанові Верховного Суду, заявник не навела обґрунтування цієї обставини. Натомість у згаданій постанові Верховного Суду зазначено, що суд апеляційної інстанції, встановивши, що матеріали справи не містять належних, допустимих і достовірних доказів про виконання відповідачем умов спадкового договору, зокрема, щодо купівлі продуктів харчування для позивача, проведення прибирання в будинку, купівлі ліків та забезпечення у разі необхідності надання відчужувачу медичної допомоги, врахувавши, що долучені до матеріалів справи копії чеків на придбання ліків, датовані часом, коли позивач поставила питання про розірвання спадкового договору, дійшов обґрунтованого висновку про невиконання набувачем розпоряджень відчужувача та недотримання ним умов спадкового договору, а тому спірний договір підлягає розірванню. В цій справі також встановлено відсутність належних, допустимих і достовірних доказів виконання відповідачем умов спадкового договору.

Аргументи заявника про неврахування судами правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій судів Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 646/451/16-ц, від 06 грудня 2019 року у справі № 761/29285/17, від 09 грудня 2019 року у справі № 347/853/18, не заслуговують на увагу, оскільки встановлені у вказаних справах обставини не є подібними до обставин, встановлених судами попередніх інстанцій в цій справі. Так, у справах № 646/451/16-ц, № 761/29285/17, № 347/853/18, на відміну від цієї справи, позивачі (відчужувачі) не довели невиконання відповідачами (набувачами) їх розпоряджень згідно з умовами спадкових договорів.

Доводи касаційної скарги щодо порушення судами принципу змагальності сторін та посилання заявника на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року в справі № 2-879/13 є необґрунтованими, оскільки принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. Суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою ухвалює власне рішення.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18.

Встановивши обставини, що мають суттєве значення, дослідивши зібрані у справі докази, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про доведеність позовних вимог, тобто існування обставин неналежного виконання відповідачем умов спадкового договору. Натомість відповідачем не надано належних, достатніх і допустимих доказів протилежного і не спростовано обставин, про які ствердила позивач. Тому відсутні підстави для висновку про порушення судами принципу змагальності сторін.

Доводи касаційної скарги щодо належного виконання відповідачем умов спадкового договору зводяться до незгоди з установленими судами обставинами і оцінкою доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03 березня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступниками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Маєвська Марія Вікторівна, про розірвання спадкового договору.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко