Справа № 180/2789/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20 січня 2022 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Янжули О.С.
при секретарі - Котовій Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Марганецька об`єднана територіальна громада в особі Марганецької міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-
В С Т А Н О В И В :
15 листопада 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Марганецька об`єднана територіальна громада в особі Марганецької міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування від 26 грудня 2005 року, посвідченого нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Єрьоменко Р.П. та зареєстрованого в реєстрі за №5797.
У належній їй квартирі значиться зареєстрованими ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
ОСОБА_2 це її колишня невістка, яка з травня 2020 року у квартирі не проживає, участі в утриманні житла не приймає, комунальні платежі не сплачує, її особистих речей у квартирі не має.
Внаслідок реєстрації ОСОБА_2 в квартирі, її родичі, які зареєстровані та проживають у квартирі, не можуть оформити субсидію та змушені сплачувати високу вартість комунальних послуг у той час, коли є законні підстави на отримання субсидії.
Реєстрація відповідача в квартирі є підставою для включення її у довідку про склад сім`ї, яка необхідна для надання до управління праці та соціального захисту населення при призначенні субсидії. Факт непроживання ОСОБА_2 в квартирі підтверджується актом про непроживання від 21.10.2021 року. Враховуючи, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі більше одного року, вважає, що вона втратила право на користування квартирою. Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 19 листопада 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судові засідання неодноразово не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань від неї не надходило.
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 18.11.2021 року, наданою ЦНАП Марганецької міської ради на запит суду, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 .
У зв`язку з чим відповідач, крім викликів за вказаною адресою, була викликана до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Оголошення про виклик відповідача опубліковано -17.12.2021 року.
Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.
Представник Марганецької міської ради у судове засіданні не з' явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, за наявними у справі доказами.
Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в наслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
За положеннями ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право скористатись не будь-яким, а певним способом захисту цивільного права, які визначені у частині другій цієї статті, а саме: шляхом дії, яка порушує право.
Отже, належним способом захисту права власності, порушення якого вбачається у наявності перешкод у користуванні належним позивачу будинку, буде припинення дії яка порушує це право, а саме: визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком.
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування квартири від 26 грудня 2005 року, посвідченого нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Р.П., зареєстрованого в реєстрі за №5797. Право власності зареєстровано в Марганецькому міжміському бюро технічної інвентаризації 30.12.2005 року.
На даний час у зазначеній квартирі значиться зареєстрованою, однак з травня 2020 року в ній не проживає, відповідач по справі ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою від 25.10.2021 року, виданою головою "Житлово-будівельного кооперативу ДУ №1, її особистих речей у квартирі не має, комунальні послуги вона не сплачує, участі в утриманні квартири також не приймає.
Внаслідок реєстрації в квартирі відповідача, позивач позбавлена можливості оформити субсидію та вимушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, а тому за захистом своїх прав та інтересів вимушена звернутися до суду.
Актом від 21 жовтня 2021 року, затвердженого головою "ЖБК ДУ №1 та підписами сусідів підтверджується, що ОСОБА_2 значиться зареєстрованою у квартирі АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою не проживає більше 1,5 років.
Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується також і довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 18.11.2021 року, наданою ЦНАП Марганецької міської ради на запит суду.
Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).
У судовому засіданні встановлено, що відповідач мала можливість користуватися спірним житловим приміщенням, ніяких перешкод їй ні позивач, ні члени її сім`ї, не чинили, майно та речі відповідача в будинку відсутні, поважних причин для її відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало відтак її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, визнавши ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Оскільки позовні вимоги задоволено, судові витрати по справі, які складаються із судового збору, слід стягнути з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316,319,321,405 ЦК України, ст.ст. 2,3,4,6,9,10,12,13,19,28,76,81,141,247,258,259,263-265,274-277,280-283,289, 352, 354-355
ЦПК України, суд-
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Марганецька об`єднана територіальна громада в особі Марганецької міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовільнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, ( РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( РНОКПП НОМЕР_2 ), проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О. С. Янжула