Постанова

Іменем України

17 січня 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2091/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва

від 8 вересня 2020 року

в складі судді Чех Н.А.

у справі №755/14857/21 Дніпровського районного суду м. Києва

за заявою ОСОБА_1

про видачу судового наказу про стягнення аліментів,

боржник - ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

07 вересня 2021 року заявник - ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року відмовлено у видачі судового наказу з тих підстав, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог статті 163 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на те, що ухвала постановлена судом з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд незаконно зазначив в ухвалі, що заявник повинен надати копію заяви про видачу судового наказу з додатками для направлення боржнику, оскільки положення статті 163 ЦПК України такої вимоги не містить. Відсутність в законі вимоги про надання заявником копії заяви про видачу судового наказу, на думку скаржника, свідчить про те, що суд дійшов помилкового висновку про подання заяви з порушенням вимог ЦПК України.

Також зазначила, що визначений у ст. 169 ЦПК України обов`язок суду направити боржнику копію судового наказу разом з копією заяви про видачу судового наказу, не може бути підставою для відмови у видачі судового наказу.

За наведених обставин, просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28.09.2021 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, а саме заявником не надано копії заяви про видачу судового наказу та до додатків до неї для направлення боржнику.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним, з наступних підстав.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

В частині першій статті 161 ЦПК України передбачено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, згідно п. 4 цієї частини, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дітей.

В статті 163 ЦПК України визначено вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

В частині третій статті 163 ЦПК України зазначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій формі (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Отже, виходячи з аналізу п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, закон не вимагає від заявника додавати до заяви про видачу судового наказу її копії разом з доданими до неї документами.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про незаконність висновку суду щодо подання заяви про видачу судового наказу без дотримання вимог ст. 163 ЦПК України.

Зазначення в оскаржуваній ухвалі, що не надання заявником копії заяви та додатків до неї унеможливлює виконання судом вимог ст. 169 ЦПК України, якою визначено, що після видачі судового наказу суд надсилає його копію боржникові одночасно з копією заяви стягувача про видачу судового наказу, не свідчить про те, що заявник не дотримався вимог ст. 163 ЦПК України, якою визначено вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу. Стаття 169 ЦПК України не покладає на стягувача обов'язку з надання копії заяви з додатками.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що подана ОСОБА_1 заява про видачу судового наказу відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу про відмову у видачі судового наказу судом постановлено з порушенням норм процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року про відмову у видачі судового наказу - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець