РІШЕННЯ

Іменем України

20 січня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі АТ «Ощадбанк», Банк) до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної роботодавцю

встановив:

У жовтні 2017 року позивач АТ «Ощадбанк» звернувся до Центрального районного суду міста Миколаєва з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної роботодавцю в розмірі 1177,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до договору про відкриття пенсійного рахунку та його розрахункове касове обслуговування від 17.10.2013, укладеного між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 , останньому було відкрито рахунок на зарахування пенсійних виплат. В період з лютого 2004 року по вересень 2016 року з вказаного рахунку було незаконно виплачено пенсійні кошти на загальну суму 101271,17 грн. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2017, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.07.2017, стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва збитки в розмірі 101271,07 грн.

Позивач вказує, що порушенням Банком договірних зобов`язань полягає в неналежній ідентифікації касовими працівниками невстановленої особи, яка в період з лютого 2004 по вересень 2016 року отримувала через касу Банку пенсію призначену ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 . На думку позивача, в даному порушенні наявна вина працівників банку, оскільки обов`язок ідентифікації клієнтів та перевірки належності пред`явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідності даних паспорта тим, що зазначені в касовому документі покладається в рівній мірі, як на касирів так і на контролерів АТ «Ощадбанк».

Так, відповідач здійснила касові операції з видачі готівки за рахунком померлого пенсіонера без здійснення перед видачою готівки перевірки належності пред`явленого паспорта отримувачу коштів та без перевірки відповідності даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі. Тим самим відповідач порушила статтю 139 КЗпП України, пункт 8 розділу І, пункт 3.5 глави 3 Розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 01.06.2011 № 174, пункти 1.3, 3.17, 3.18 Інструкції з організації касової роботи та здійснення касових операцій в установах АТ «Ощадбанк», затвердженої постановою правління АТ «Ощадбанк» від 13.12.2012 № 693, посадові інструкції старшого касира ТВБВ філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк", затверджені 11.07.2005 та 15.10.2011.

Внаслідок порушення покладених на відповідача трудових обов`язків та вимог чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин заподіяна відповідачем Банку пряма дійсна шкода на суму загальну 1177,50 грн. Право регресної вимоги до відповідача виникло у Банку з часу виплати підприємством цих сум третій особі.

Відповідач правом на надання відзиву не скористалася.

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 27.03.2018 відкрито провадження по справі та ухвалено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою і Центрального районного суду міста Миколаєва від 18.10.2018 роз`єднано позовні вимоги щодо кожного відповідача та виділено їх в окреме провадження.

Розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду міста Миколаєва від 19.01.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя України від 25.11.2020 №3242/3дп/15-20 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_3 .

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2021 визначено головуючого по справі суддю Черенкову Н.П.

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 26.01.2021 матеріали цивільної справи в частині виділених вимог до відповідача ОСОБА_1 передано за підсудністю Ленінському районному суду міста Миколаєва.

Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.04.2021 справу прийнято до провадження та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмове провадження).

Ухвалою суду від 05.11.2021 витребувано у позивача докази на які міститься посилання у позові, але не були передані разом із справою до Ленінського районного суду міста Миколаєва.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам, суд приходить до наступного висновку.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом з дослідженого рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2017 по справі № 915/1627/16, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.07.2017, з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк», правонаступником якого є АТ «Ощадбанк», стягнуто на користь Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва збитки в сумі 101271,17 грн.

Як вбачається з рішення господарського суду, 03.01.2006 між управлінням Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва, правонаступником якого є Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва, та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», надалі перейменованим на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», укладено договір № 51 про виплату пенсій та грошової допомоги. На підставі додаткових угод до договору та рішень конкурсних комісій з відбору банків, договір щороку пролонговувався та діяв на час виникнення спірних правовідносин.

В ході розгляду справи № 915/1627/16 господарським судом встановлено, що на обліку управління Пенсійного фонду України з 16.12.2003 перебував пенсіонер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із особистою заявою пенсіонера, пенсія направлялась на виплату ОСОБА_4 на банківський рахунок (на ощадну книжку) у відокремленому підрозділі відповідача, а саме: філії Миколаївське обласне управління «Державний ощадний банк України», ТВБВ № 10014/0187 (раніше - ТВБВ № 10014/0221).

23.08.2016 Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду м.Миколаєва Миколаївської області отримано лист Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 23.08.2016 № 5585/05.03 щодо необхідності проведення перевірки достовірності персональних даних одержувачів пенсійних виплат, списки яких зазначені у додатках до цього листа, виявлених під час опрацювання Пенсійним фондом України інформації, наданої Міністерством фінансів України, оскільки, за інформацією Міністерства фінансів України, реєстраційні номери облікових карток платників податків вказаних громадян закриті компетентними органами у зв`язку із смертю. У Додатку 1 до цього листа були зазначені персональні дані пенсіонера ОСОБА_4 ..

В ході відпрацювання вказаних списків управлінням Пенсійного фонду України отримана інформація про недійсність паспорта ОСОБА_4 та рішенням від 29.09.2016 № 71/1 Управління припинило виплату пенсії ОСОБА_4 до з`ясування обставин.

Листом від 03.10.2016 № 05.01/05-43/2937 Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомив, що в архіві відділу зберігається актовий запис про смерть № 534 від 28.01.2004, складений на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, грошові кошти, які направлялись Пенсійним фондом Банку на виплату пенсії ОСОБА_4 , виплачувались в період з лютого 2004 року по вересень 2016 року третій особі, чим Пенсійному фонду України було завдано збитків на суму 101271,17 грн.

Як встановлено господарським судом, видача Банком пенсійної виплати ОСОБА_4 третій особі свідчить про невиконання відповідачем (АТ «Ощадбанк») положень законодавства та умов договору № 51 про виплату пенсій та грошової допомоги в частині недотримання обов`язку з виплати пенсії саме одержувачу (параграф 2 статті 2 договору) та додержання чинного законодавства у відносинах з позивачем (параграф 1 статті 5 договору), що спричинило шкоду Пенсійному фонду.

Із дослідженого висновку службового розслідування від 16.03.2018 (пункт 23 висновку), який додано до додаткових пояснень АТ «Ощадбанк» від 21.10.2019, та додаткових пояснень від 10.12.2021 вбачається, що згідно наказу № 597-к від 15.10.2011 ОСОБА_1 було прийнято з 15.10.2011 на посаду старшого бухгалтера-контролера операційної частини ТВБВ № 10014/0187 філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю.

Наказом заступника начальника управління з корпоративного бізнесу Антоненко Л.М. від 07.09.2015 № 174/В старшому контролеру-касиру операційного відділу ТВБВ № 10014/0187 дозолено переривати відпустку по догляду за дитиною за станом її здоров`я з 10.09.2015 та приступити до виконання посадових обов`язків.

Відповідно до розділу 2 посадової інструкції старшого контролера-касира ТВБВ № 10014/09, ТВБВ № 10014/0140, ТВБВ № 10014/0187 10014/0223 філії Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк», затвердженої керуючим ТВБВ № 10014/0187 29.10.2015, на старшого контролера-касира покладено, зокрема: виконання завдань та обов`язків щодо виконання банківських операцій відповідно до вимог чинного законодавства, нормативно-правових актів НБУ та внутрішніх документів Банку, дотримання технології здійснення операцій; здійснення роботи з розрахунково-касового обслуговування клієнтів; забезпечення схоронності готівкових коштів та цінностей, контроль за їх обігом.

До обов`язків віднесено: нести повну матеріальну відповідальність за збереження цінностей; проводити виплату коштів за вкладами в рамках реалізації зарплатних проектів, виплати пенсій, грошових допомог та інших видів забезпечення; здійснювати ідентифікацію та вивчення клієнтів відповідно до вимог чинного законодавства та внутрішніх документів Банку.

Згідно розділу 4 посадової інструкції старший контролер-касир несе персональну та повну матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх посадових обов`язків, прокладених на нього цією посадовою інструкцією, за збереження цінностей, за порушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності, за завдання матеріальної шкоди.

З вказаною посадовою інструкцією ОСОБА_1 була ознайомлена 29.10.2015 під особистий підпис.

Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з старшим контролером-касиром ОСОБА_1 було укладено 01.07.2014 та його умови поширюються на виконання роботи в операційному відділі або підзвітних ТВБВ № 10014/0188 10014/0223.

Згідно пункту 3 цього договору у разі незабезпечення з вини працівника збереження довірених йому матеріальних цінностей визначення розміру заподіяної підприємству, установі, організації шкоди і його відшкодування проводиться відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до витягу з наказу від 29.12.2015 № 489-к ОСОБА_1 , старшого контролера-касира операційного відділу ТВБВ № 10014/0187 переведено за її згодою, постійно з укладенням договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, на посаду старшого контролера-касира ТВБВ № 10014/0221 з 04.01.2016, а на підставі наказу №13к від 18.01.2016 переведено за її згодою, постійно, на посаду провідного економіста ТВБВ № 10014/0221 з 20.01.2016.

Наказом № 469-к від 03.08.2017 ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача сектора роздрібного бізнесу ТВБВ № 10014/0221 філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» з 04.08.2017 за власним бажанням по догляду за дитинною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.

Із додаткових пояснень Банку від 21.10.2019 та висновку службового розслідування 12.01.2016 вбачається, що ОСОБА_1 було оформлено видаткову операцію за рахунком ОСОБА_4 в сумі 2355,00 грн., що підтверджується випискою з рахунку та скріншотом з програмного забезпечення АБС з операції від 12.01.2016.

На думку позивача, оскільки обов`язок ідентифікації клієнтів та перевірки належності предявленого паспорта (або документа, що його замінює) одержувачу, покладається в рівній мірі як на касира, так і контролера, розмір шкоди заподіяної відповідачем ОСОБА_1 . Банку становить 1177,50 грн.

При вирішенні спору суд виходить з наступного правого регулювання.

Нормативно-правовими актами, що регулюють порядок видачі готівки з поточних рахунків одержувачів та були чинними у спірний період, встановлено обов`язок відповідача перевіряти особу одержувача грошових коштів за пред`явленими документом, що посвідчує його особу.

Зокрема, пунктом 3.5 глави 3 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 01.06.2011 № 174, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 за № 790/19528, яка набрала чинності з 15.07.2011 та була чинна до 25.09.2018 (в період спірних правовідносин), передбачено, що банк (філія, відділення) перед видачею готівки у видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) перевіряє, поміж іншого, належність пред`явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі.

Відповідно до пунктів 3.18. 3.19 Інструкції з організації касової роботи та здійснення касових операцій в установах АТ «Ощадбанк», затвердженої постановою правління АТ «Ощадбанк» від 13.12.2012 № 693 (далі Інструкція № 963), для здійснення касових операцій клієнт надає паспорт або документ, що його замінює. Під час здійснення касових операцій касовий працівник перевіряє, зокрема, належність пред`явленого паспорта або документа, що його замінює отримувачу, відповідність даних паспорта тим, що зазначені в касовому документі. Після перевірки видаткового касового документа касовий працівник готує необхідну суму готівки (цінностей), перевіряє підготовлену суму із сумою готівки, зазначеною у касовому документів, викликає отримувача (в тих випадках, коли касовий документ був переданий касовому працівнику внутрішнім порядком після здійснення додаткового контролю) для видачі готівки.

Таким чином, з метою недопущення порушень при здійсненні операцій з видачі готівки через касу Банку, встановлено подвійний контроль касовими працівниками належності пред`явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідності даних паспорта тим, що зазначені в касовому документі, спочатку працівником, що виконує функції контролера, а потім працівником, що виконує функції касира.

Крім того, обов`язок здійснювати ідентифікацію та вивчення клієнтів встановлено посадовими інструкціями всіх оперативно-касових працівників філії Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк», незалежно від типу ТВБВ.

Відповідно до статті 130 КзПП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей

Відповідно до статті 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Переліком посад і робіт, що суміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення чи застосування в процесі виробництва, посади старшого контролера касира та контролера касира належать до посад, за якими можуть бути укладені договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Відповідно до статті 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен встановити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 29.12.92 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд зобов`язаний встановити, зокрема, якими неправомірними діями працівника заподіяно шкоду роботодавцю, та чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди.

Також згідно з позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 26.11.2014 у справі № 6-139цс14, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 76, частин першої, другої статті 77, частини другої статті 78, частини першої статті 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини шостої статті 81, частини першої статті 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, відповідальність може настати тільки за наявності шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди та причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

На підставі належним чином оцінених судом доказів, вина ОСОБА_1 у виникненні інкримінованих їй збитків, наявність прямої дійсної шкоди та причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди, Банком не доведена.

Надані позивачем висновок про результати службового розслідування від 16.03.2018 та судові рішення господарських судів не є допустимими, достовірними та достатніми доказами, в розумінні статей 78-79 ЦПК України, оскільки не дають змогу дійти висновку про наявність в діях відповідача порушення посадових обов`язків та завдання нею прямої дійсної шкоди позивачу.

Позивачем не надано суду доказів того, що відповідач внаслідок порушила свої трудові обов`язки в частині ідентифікації особи, яка отримувала кошти за клієнта банку ОСОБА_4 .

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що відповідач не здійснила необхідних дій щодо ідентифікації клієнта, в результаті чого видала кошти банку третій особі.

Так, з позову вбачається, що такі дій вчинювалися 29 працівниками Банку протягом тривалого строку, що на думку суду свідчить про відсутність можливості у відповідача як касира, які документ на виплату коштів, надійшли від іншого працівника контролера визначити справжність чи підробку паспорта особи, яка отримувала кошти.

Тим більше, що на неправильність оформлення вказаних касових операцій чи невідповідність їх проведення відповідним інструкціям позивач не посилався і про такі не зазначав.

Крім того, позивач не надав суду доказів того, що відповідачу третьою особою надавався паспорт, який мав ознаки, що могли б вказувати на очевидну недійсність такого паспорту (його підробку) при його візуальному обстеженні, і як, наслідок, доказів того, що відповідачем не було належним чином ідентифіковано клієнта під час здійснення касових операцій, а саме третю особу, що зверталась для отримання пенсійних виплат, які нараховувались на ім`я ОСОБА_4 .

Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо встановлення вини відповідача рішенням господарського суду, оскільки відповідач не була стороною того процесу і суд встановив лише вину банку як фінансової установи у завданні шкоди Пенсійному фонду України, а не вину конкретного працівника банку, а тому таке рішення не має преюдиціного характеру відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України для вирішення цього спору.

Позивач не надав суду доказів того, що відповідач як працівник банку був обізнаний та мав певні професійні навички (тобто пройшов відповідне навчання та відповідну практику) для проведення ідентифікації особи з різними типами документів (підроблених паспортів). Позивач також не надав доказів того, що відповідач як працівник банку мав у своєму розпорядженні певні методи (методики) та певне відповідне обладнання для можливості здійснити відповідну перевірку (ідентифікацію) особи клієнта банку.

Також визначаючи розмір шкоди відповідача позивач здійснив її визначення в рівних частинах між контролером та касиром, вказавши лише на те, що вказані посадові особи були обоє задіяні в проведенні операції з виплати коштів, що є недостатнім доводом для визначення розміру шкоди, яку на думку позивача заподіяно відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову через недоведеність позовних вимог (вини працівника у заподіянні вказаної шкоди банку).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Так як суд дійшов висновку про відмову в позові, відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати відшкодуванню позивачеві не підлягають.

Керуючись статтями 4,19,77, 81 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд

вирішив :

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в розмірі 1177,50 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.01.2022.

Суддя І.В.Коваленко