1Справа № 335/1462/21 2/335/118/2022
РІШЕННЯ
10 січня 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участі секретаря судового засідання Лиса Ю.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Сімонець Є.О.,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача адвоката Штабовенко Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
У 2021 році позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила припинити з 01.08.2020 року стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються з неї на користь ОСОБА_2 в розмірі ј частини заробітку (доходу), за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 335/3764/20; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.
З урахуванням відповіді на відзив, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01.08.2020 року по 15.02.2021 року, посилаючись на те, що з відповідачем по справі проживала в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23.10.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2020 року у справі № 335/3764/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 06.05.2020 року і до повноліття дитини.

Позивач вказує, що у той період коли відповідач звернувся до суду із позовом про стягнення з неї аліментів між сторонами був наявний спір щодо визначення місця проживання дитини. Так, відповідач ОСОБА_2 у червні, липні 2020 року шантажував дитину, забороняв їй бачитися та спілкуватись із матір`ю, через що остання вимушена була звернутися до органів опіки та піклування із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, а у серпні 2020 року донька взагалі почала проживати разом із позивачкою та перебувати на її повному матеріальному утриманні.

У зв`язку із зазначеними обставинами, не погоджуючись із заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/3764/20, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2020 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2020 року залишено без задоволення.

В свою чергу з серпня 2020 року та по сьогоднішній день спільна дитина сторін проживає разом із позивачем та знаходиться на її повному матеріальному утриманні, що підтверджується копією Договору оренди квартири від 01.08.2020 року, відповідно до якого, Орендар проживає у орендованій квартирі разом з дитиною, ОСОБА_3 .

Окрім того, відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї складеного начальником ВСР по Комунарському району від 09.11.2020 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 , що може бути підтверджене поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . ОСОБА_6 та особистими поясненнями самої дитини, ОСОБА_3 .

Позивач наголошує, що повністю утримує свою доньку, забезпечує її всім необхідним для проживання та навчання, купує їй продукти харчування, одяг, взуття, ліки. Зазначені обставини підтверджуються копіями квитанцій долучених до позовної заяви, відповідно до яких: у серпні 2020 року нею було витрачено на утримання доньки суму у розмірі 1 649, 65 грн.; у вересні 2020 року було витрачено на утримання доньки суму у розмірі 1 012,81 грн.; у жовтні 2020 року було витрачено на утримання доньки суму у розмірі 3 743,21 грн.; у листопаді 2020 року було витрачено на утримання доньки суму у розмірі 8 153,63 грн.; у грудні 2020 року було витрачено на утримання доньки суму у розмірі 5 862,99 грн.; у грудні 2020 року було витрачено на утримання доньки суму у розмірі 3 743,21 грн.; у грудні 2020 року було витрачено на утримання доньки суму у розмірі 3 743,21 грн.

12.10.2020 року у ОСОБА_3 викрали мобільний телефон, через що позивач була вимушена звернутися до Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області. Згідно протоколу допиту від 12.10.2020 року, вбачається, що позивач проживає разом із донькою за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку з тим, що у доньки був вкрадений мобільний телефон, 25.11.2020 року позивачем був придбаний для дитини новий мобільний телефон марки Ірhone 11 64 GB вартістю 19 452,00 грн., що підтверджується відповідним чеком. Окрім того, нею сплачувалося за навчання доньки у Економіко-правничому коледжі ЗНУ.

15.02.2021 року ОСОБА_3 припинила своє спільне проживання разом із позивачем.

Таким чином, з серпня 2020 року по 15.02.2020 року спільна донька проживала разом із матір`ю та знаходилась на її повному матеріальному утриманні, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 вважає недоцільним стягнення з неї аліментів на користь відповідача на утримання доньки, починаючи з 01.08.2020 року по 15.02.2021 року.

Зазначена справа перебувала в провадженні судді Макарова В.О. відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2021 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2020 року, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_2 не погоджуючись з позовними вимогами позивача 12.03.2021 року подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю, судові витрати покласти на позивача.

Мотивуючи відзив, відповідач в особі представника ОСОБА_7 суду зазначив, що 27.02.2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 27.02.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 169 від 27.02.2004 року.

Із серпня 2019 року спільне шлюбне життя між позивачем та відповідачем не склалось, сторони почали проживати окремо, шлюб між сторонами розірваний рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2019 року справа № 335/9618/19.

Відповідач наголошує, що дійсно заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2020 року було задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення ј частини розміру аліментів на утримання дитини

29.07.2020 року ОСОБА_1 було подано заяву про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2020 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2020 року, ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні її заяви про перегляд заочного рішення від 23.06.2020 року.

Надалі постановою Запорізького апеляційного суду від 29.12.2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.202020 року у цій справі скасовано та ухвалене нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 , у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позовної заяви 06.05.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Лише 26.02.2021 року позивачка сплатила першу суму аліментів за період з 06.05.2020 року.

Відповідач зазначає, що на сьогоднішній день дитина проживає разом із батьком, що підтверджується вищенаведеним.

По-перше, з 28.10.2020 року по 13.11.2020 року ОСОБА_3 дійсно була вимушена тимчасово проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Однак, це було викликано тим, що ОСОБА_2 з кінця 29.10.2020 року занедужав на COVID-19 (коронавірус) із двосторонньою пневмонією із ураженням паранхими, та як наслідок перебував на лікарняному на самоізоляції, відповідно, про що було достеменно відомо позивачці. Скориставшись самоізоляцією відповідача позивач вирішила навіювати дитині необхідність проживати саме з нею на орендованій квартирі, здійснюючи психологічний тиск.

Факт захворювання та перебування на лікарняному підтверджується копією листа про результати дослідження, копією листа про проведення комп`ютерної томографії, копіями листків непрацездатності та копією листа про результат повторного дослідження. Абсолютно логічно, що з метою уникнення контактування із відповідачем, дочка була просто вимушена проживати разом із матір`ю.

Однак, дочка постійно проживала із матір`ю виключно у період захворювання відповідача, тобто у короткотривалий період. В інші періоди донька бачилась із матір`ю виключно згідно розпорядження Голови районної адміністрації по Вознесенівському району № 277р від 17.07.2020 року, а саме з п`ятниці по неділю з 19.00 по 18.00 год.

По-друге, на відміну від позивачки, відповідач, утримуючи та матеріально забезпечуючи свою дитину, не зберіг фіскальні чекі щодо придбання риби, корму котам, штруделю, шоколадних батончиків, станків для гоління тощо.

В той же час ОСОБА_2 , серед іншого, збережено квитанцію від 16.06.2020 року та меморіальний ордер від 18.01.2021 року про оплату за навчання, з чого вбачається, що відповідач матеріально утримує дитину. Зокрема, з копії меморіального ордеру чітко прослідковується, що оплата була здійснена саме ОСОБА_2 .

Окрім цього, 10.02.2021 року ОСОБА_9 здійснювала інтернет-замовлення кросівок на відділення № 33 «Нова пошта». У відповідача наявний скрін-шот такого замовлення.

Як вбачається з офіційного сайту «Нова пошта», відділення № 33 знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 21, що знаходиться біля будинку відповідача, що вкотре вказує на те, що дочка проживає саме із батьком в будинку АДРЕСА_3 . Зазначене замовлення було оплачено готівкою безпосередньо відповідачем.

Після звернення позивачки із позовом, відповідачем починаючи з 23.02.2021 року були збережені фіскальні чеки на загальну суму більш ніж 7 000,00 грн. щодо придбання одягу дитині, їжі тощо.

По-третє, у відповідача наявна особиста переписка із своєю дитиною, проаналізувавши яку можливо дійти висновку, що ОСОБА_9 з небажанням проводить окреслений згідно графіку розпорядження час (з п`ятниці по неділю з 19.00 годині по 18:00 годині) разом із матір`ю.

Так, з переписки вбачається, що мати дитини принижує її, зазначаючи, що дитина менше заслуговує на смачну вечерю ніж вона, оскільки дитина не працює; у період знаходження по вихідним із матір`ю дитина вимушена самостійно купувати собі їжу за кошти, які залишив саме відповідач; небажання дитини проводити час із матір`ю та бажання знаходитись і проводити час саме разом із батьком.

Наведені обставини може підтвердити дитина особисто під час її допиту в судовому засіданні.

По-четверте, факт постійного проживання дитини разом із відповідачем можуть підвередити свідки. Окрім того, безпосередньо дитина ОСОБА_3 може підтвердити факт проживання саме разом із батьком. Враховуючи те, що дитині виповнилося 10.02.2021 року 17 років, вона може об`єктивно неупереджено надавати свої пояснення.

По п`яте, 02.03.2021 року Відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було здійснено опитування доньки, яка повідомила про небажання проводити із матір`ю окреслений в графіку час, а також проживати разом з матір`ю.

Окремо, відповідач зазначає, що усі особисті речі та документи дитини (паспорт, РНОКПП, «Студентське посвідчення, свідоцтво про народження) знаходяться саме в квартирі відповідача, що свідчить про постійне проживання дитини саме разом з батьком.

Щодо письмових доказів позивача, то до свого позову позивач додає копію висновку психолога-психоаналітика № 156 від 10.11.2020 року щодо психологічного дослідження малолітньої ОСОБА_3 .

Але, предметом доказування у справі є проживання дитини разом з одним із батьків, а також повне утримання дитини одним із батьків. Метою дослідження вищевказаного висновку був психо-емоційний стан дитини. З огляду на це є не зрозумілим, яким чином на думку позивача зазначений висновок впливає на предмет доказування по справі.

Окрім того, після того, коли відповідач отримав копію зазначеного висновку, та цей висновок побачила дитина, вона дуже здивувалась, оскільки на частину питань вона не давала відповідей та ці питання їй взагалі не ставились.

Висновок датований 10.11.2020 року, тобто в період самоізоляції відповідача у зв`язку із захворюванням на коронавірус.

Тобто, позивач скориставшись хворобою відповідача, направила дочку до психолога з метою створення ілюзорної уяви щодо психічного тиску з боку батьків, а також психологічного стан дитини. Отже, зазначений доказ ніяк не підтверджує спільне проживання дитини із матір`ю.

До позовної заяви позивач додає письмові пояснення свідків. В той же час з пояснень свідка ОСОБА_4 вбачається, що вона є її сестрою, з пояснень свідка ОСОБА_5 вбачається, що він є чоловіком сестри позивача. З письмових пояснень ОСОБА_6 вбачається, що вона є подругою позивачки. Отже, свідків, що дали відповідні письмові пояснення, об`єднують із позивачем родинні зв`язки та дружні стосунки, а тому зазначені особи не можуть бути об`єктивними у своїх свідченнях. До того ж вказані свідки не попереджались про кримінальну відповідальність.

З огляду на це, письмове свідчення сторонніх осі, як свідків, не можуть слугувати ані письмовими доказами, ані поясненнями свідків.

Щодо довідки № 17 від16.09.2020 року з запорізької гімназії № 71, то з зазначеної довідки вбачається, що ОСОБА_9 навчалась в гімназії з 2010 року по 2019 рік та питання пов`язаними з навчанням нібито займалась мати. В той же час зазначена довідка ніяк не підтверджує, що з серпня 2020 року по сьогоднішній день дитина проживає разом із матір`ю, оскільки зазначена довідка стосується періоду з 2010 року по 2019 роки.

В свою чергу, з боку відповідач надано скрін-шоти переписки месенеджера ОСОБА_2 із викладачами неповнолітньої доньки, з яких вбачається що відповідач приймає активну участь у виховному процесі та навчання дитини.

До позовної заяви позивач додає копії чеків на придбання продуктів, розрахунків в кафе тощо.

В той же час з окреслених чеків взагалі не можливо встановити хто саме був платником, чи використані зазначені кошти і інтересах дитини, а не в своїх особистих інтересів. Окремо звертає увагу суду на копії квитанції про оплату за навчання, датованою червнем 2019 року, що знову ж таки не може слугувати доказом проживання дочки разом із матір`ю в період з серпня 2020 року по сьогоднішній день.

Щодо обставин, встановлених судовим рішення, то як вже зазначалося вище, постановою Запорізького апеляційного суду від 29.12.2020 року по справі № 335/3764/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2020 року у цій справі скасовано та ухвалене нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позовної заяви 06.05.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Зазначеним судовим рішенням, що набрало законної сили встановлено : «Факт проживання дитини разом з батьком також підтверджується розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району № 277 від 14.07.2020 року, де чітко зазначено, що дитина ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_2 .

Зазначені обставини ОСОБА_1 не спростовані, що є її процесуальним обов`язком відповідно до положень частини 1 ст. 81 ЦПК України.

Доказів того, що дитина проживає разом з відповідачкою ОСОБА_1 остання не надає і до апеляційної скарги.

З урахуванням того, що неповнолітня дитина проживала разом з батьком та перебуває н утриманні батька, та того, що батьки в добровільному порядку не домовились про утримання доньки, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновків про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки.

Доводи апеляційної скарги, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існував спір про визначення місця дитини та, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні матері і дитини, колегією суддів е беруться до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до органів поліції з відповідними заявами, а навпроти, з розпорядження голови районної адміністрації вбачається, що ОСОБА_1 бажає встановити графік побачень з дочкою вівторок 19.00 четвер 19.00 4 неділі в місяць.

ОСОБА_1 не доведено, що дочка проживає разом з нею, матеріали справи не містять рішення суду, угоди між батьками, відповідно до яких буде визначено місце проживання дитини з матір`ю, водночас з матеріалів справи вбачається, що місце реєстрації дитини збігається з місцем реєстрації батька, що свідчить про те, що дитина проживає разом з ним. Договір оренди квартири від 01.08.2020 року на який посилається позивачка критично сприймається колегією суддів, оскільки достеменно не встановлює, що дитина проживає з матір`ю за вказаною адресою, та оскільки законом передбачено право на стягнення аліментів тим з батьків з ким проживає дитина, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обгрунтованих висновків про задоволення позову про стягнення аліментів»

Тобто, позовні вимоги позивачки по суті на думку відповідача зводяться до нової переоцінки викладених раніше висновків суду апеляційної інстанції та ніяким чином не спростовують, оскільки які раніше матеріали справи не містять: рішення суду, угоди між батьками, відповідно до яких буде визначено місце проживання дитини з матір`ю; з матеріалів справи вбачається, що місце реєстрації дитини збігається з місцем реєстрації батька; факт проживання дитини разом з батьком також підтверджується розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району № 277 від 14.07.2020 року, де чітко зазначено, що дитина ОСОБА_3 проживає разом з батьком за адресою: ОСОБА_2 .

Таким чином, відповідач вважає, що свої позовні вимоги по справі позивач по суті обґрунтовує тими ж письмовими доказами, які були долучені до апеляційної скарги по справі № 335/3764/20, та яким відповідно суд апеляційної інстанції вже надав оцінку.

Встановлені судовим рішенням обставини не перестали існувати і по сьогодні.

Окрім того, звертаючись із вимогою про звільнення від сплати аліментів, на виконання вищевказаного рішення позивачем в той же час не було жодної копійки сплачено аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини.

В той же час заявляючи вимоги про припинення стягнення аліментів позивачем не наведено обґрунтованих підстав, що мають істотне значення, а дитина як проживала та і продовжує постійно проживати разом із батьком.

З огляду на відсутність належних доказів проживання дитини разом із позивачем в задоволенні позовних вимог на думку відповідача слід відмовити.

Окрім того, відповідач вважає, що з огляду на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, то в цьому випадку позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу також не підлягають задоволенню.

В той же час, якщо суд прийде до висновків щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, відповідач вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. є неспівмірними із складністю справи, оскільки питання про стягнення аліментів а припинення стягнення аліментів є розповсюдженим явищем серед сімейних спорів. В позовній заяві позивачем не додається жодних доказів понесення витрат на правничу допомогу, а також не зазначається, що такі докази будуть надаватись в установленому порядку після ухвалення судового рішення в разі задоволення позовних вимог. З огляду на це, позовні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають.

На виконання п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, відповідач повідомляє суду, що попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складає 10 000,00 грн., що складається з витрат на професійну правничу допомогу. В разі відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 протягом 5 днів з моменту ухвалення судового рішення будуть надані докази понесення витрат на професійну правничу допомогу.

13.05.2021 року позивачем надана відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вона не згодна з доводами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву. Просить частково задовольнити її позовні вимоги.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2021 року, прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про уточнення (зменшення) позовних вимог, які вона виклала у відповіді на відзив на позовну заяву. Закрито підготовче провадження та призначено до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

15.11.2021 року на адресу суду від позивача надійшло письмове клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові та у відповіді на відзив на позову заяву.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову посилаючись на його необґрунтованість. Підтримали відзив на позовну заяву, просили у задоволенні позову відмовити.

Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району Панченко І.О. 28.09.2021 року подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування. Просить ухвалити рішення з урахуванням прав та інтересів неповнолітньої ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши учасників процесу, допитавши свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та неповнолітню дитину ОСОБА_3 в присутності представника Органу опіки та піклування, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого вони мають неповнолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя.

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_1 , її зареєстрованим місцем проживання з 31.03.2007 року є: АДРЕСА_4 .

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_2 , його зареєстрованим місцем проживання з 07.08.1992 року є: АДРЕСА_4 .

Сторонами не заперечується, що зареєстрованим місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_3 з 31.03.2007 року є: АДРЕСА_4 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2019 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задоволено, розірвано шлюб, зареєстрований 27.02.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий

Відповідно до Розпорядження голови районної адміністрації від 14.07.2020 року № 277 Про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_3 визначено наступний порядок участі ОСОБА_1 у вихованні неповнолітньої ОСОБА_3 , з ІНФОРМАЦІЯ_1 : з п`ятниці по неділю з 19.00 години по 18.00 годину та зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 в реалізації її прав на особисте спілкування з дитиною, а ОСОБА_1 дотримуватись встановленого порядку з урахуванням інтересів дитини.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2020 року у цивільній справі № 335/3764/20 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06.05.2020 року до повноліття дитини.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2020 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, залишено без задоволення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 29.12.2020 року по справі № 335/3764/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2020 року у цій справі скасовано та ухвалене нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позовної заяви 06.05.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Позивач, звертаючись з позовом до суду про стягнення аліментів за минулий час за період з 01.08.2020 року по 15.02.2021 року у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання дочки, посилалася на те, що спільна із відповідачем донька, ОСОБА_9 , у вказаний період проживала разом із матір`ю, тобто позивачем у справі. Натомість, батько дитини відмовляється компенсувати аліменти на утримання доньки у зазначений період, на що слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної 06.08.2018 року в справі № 748/2340/17, аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч. 2 ст. 191 СК України.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню.

Також, позивачем не надано доказів того, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за судовим наказом або рішенням суду, що в свою чергу позбавляє суд можливості встановити ухилення відповідача від сплати аліментів.

Разом з цим, постановою Запорізького апеляційного суду від 29.12.2020 року по справі № 335/3764/20 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позовної заяви 06.05.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Допитана в судовому засіданні неповнолітня дитина ОСОБА_3 підтвердила, що весь час постійно проживає разом із батьком, та періодично бачиться із матір`ю у час, зазначений в розпорядженні голови районної адміністрацій.

Із особистої переписки батька з дитиною вбачається, що ОСОБА_9 з небажанням проводить окреслений згідно графіку розпорядження час (з п`ятниці по неділю з 19.00 год. по 18.00 ) разом з матір`ю.

Крім того, факт постійного проживання дитини разом з батьком, зокрема у період з серпня 2020 року по лютий 2021 року в судовому засіданні підтверджено свідками, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які мешкають у сусідній від відповідача квартирі.

Допитані в судовому засіданні 31.08.2021 року свідки сторони позивача не підтвердили факт проживання із матір`ю. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 плутала період, в якому нібито дитина проживала разом із матір`ю, а також чітко не змогла пояснити, в які дні тижня вона навідувалась до оселі позивача. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що про обставини проживання дитини йому відомо зі слів позивача. Свідки у судовому засіданні пояснили, що бачили дитину разом із матір`ю на вихідних, що співпадає із графіком побачень дитини із позивачем згідно розпорядження голови районної адміністрацій.

Долучені позивачем письмові докази жодним чином не підтверджують факт спільного проживання дитини разом із матір`ю у період з серпня 2020 року по лютий 2021 року, що не стосується предмета доказування.

Договір оренди квартири від 01.08.2020 року а який посилається ОСОБА_1 критично сприймається судом, оскільки достеменно не встановлює, що дитина проживає з матір`ю за вказаною адресою.

Позивачем не надано доказів, що вона зверталася до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району з метою внесення змін до розпорядження № 277 від 14.07.2020 року або ухвалення нового розпорядження, в якому було б встановлено, що дитина проживала разом із матір`ю.

Глава 15 Сімейного кодексу України передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню, тому факт його укладення не може підтверджуватись показаннями свідків).

Отже, для підтвердження вжиття позивачем відповідних заходів він для вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час має надати належні достатні та допустимі докази про вжиття будь-яких заходів, спрямованих на отримання від відповідача аліментів одним з описаних вище способів та докази того, що такі заходи не принесли результату у зв`язку з ухиленням відповідача від надання утримання дитині.

В протилежному випадку - позов не може бути задоволений.

В свою чергу доказів, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати позивачем не надано.

Суд вважає, що такі заходи на думку суду не могли вживалися позивачем в силу набрання законної сили рішення суду про стягнення аліментів та не скасованого розпорядження голови районної адміністрації.

Судом встановлено, що дійсно з 28.10.2020 року по 13.11.2020 року неповнолітня дитина ОСОБА_3 проживала тимчасово разом із матір`ю ОСОБА_1 , що не заперечується сторонами у справі, однак це було викликано тим, що відповідач ОСОБА_2 з кінця 2020 року хворів на коронавірус.

Так, факт захворювання та перебування на лікарняному відповідача ОСОБА_2 підтверджується копіями листа про дослідження, копією листа про проведення комп`ютерної томографії, копіями листків непрацездатності та копією листа про результат повторного дослідження, та поясненнями неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

Таким чином, під час розгляду справи було встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 постійно проживала разом із матір`ю виключно у період захворювання відповідача, тобто у короткотривалий період.

Оскільки позивачем не надано суду вказаних вище доказів щодо дійсної наявності описаних вище обставин - в задоволенні позову належить відмовити.

Крім того, слід зауважити, що ставлячи питання про стягнення аліментів за минулий час, позивач в позові має вказувати конкретну суму, про стягнення якої вона просить та яка має ґрунтуватись на відповідних розрахунках та доказах, оскільки стягнення аліментів за минулий час не є періодичними платежами (бо період їх нарахування вже сплив).

Також, у відповідності до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. За такого виконавчий лист про присудження аліментів за минулий час шляхом стягнення періодичних платежів не може бути прийнятий до виконання, оскільки період їх стягнення вже минув.

Враховуючи викладене, вимоги про стягнення аліментів за минулий час мають містити конкретну суму, про стягнення якої ставиться питання, а не лише частку від доходу, як про те просить позивач в даному позові.

Підсумовуючи викладене, всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач, не довела належними достатніми та допустимим доказами обґрунтованість своїх позовних вимог.

Це, у свою чергу, вказує на відсутність достатніх підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за минулий час.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати позивачеві не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 3, 4, 7, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частин усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 01.08.2020 року по 15.02.2021 року залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 10.01.2022 року.

Повне судове рішення складено 17.01.2022 року.

Суддя В.О. Макаров