22-ц/804/22/22
263/9488/20

Єдиний унікальний номер 263/9488/20
Номер провадження 22-ц/804/22/22
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2022 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Баркова В.М., Зайцевої С.А.,

за участю секретаря Вороніної М.М.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк»

представник позивача Малервейн Марина Семенівна

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 червня 2021 року у складі суду Кияна Д.В., у цивільній справі про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

04 серпня 2020 року АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позову зазначив наступні обставини.

Відповідно до кредитного договору від 11.09.2012 № б/н, укладеного з ОСОБА_3 , останньому був наданий кредит у розмірі 2000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, спадкоємцями, які прийняли спадщину після його смерті є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які зареєстровані за однією й тією адресою зі спадкодавцем, тобто, фактично вони прийняли спадщину, оскільки згідно з вимогами ст.ст.1268, 1270 ЦК України не заявили про відмову від неї.

Внаслідок невиконання зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_3 виникла заборгованість, яка станом на день його смерті становила 9709,10грн.

17 вересня 2019 року АТ КБ «Приват Банк» направив відповідачам претензію про добровільне погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3 , яка ними не виконана, тому просив суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 11.09.2012 року у розмірі 9709,10грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 червня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, в порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, не надав суду доказів одержання спадкоємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спадщину майна достатньої вартості для задоволення позовних вимог.

Крім того позивач повинен був звернутися з вимогами до спадкоємців протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про смерть боржника з відповіді Першої маріупольської державної нотаріальної контори, отриманої 14.02.2019 року, про відкриття спадщини, суд вважав, що в силу ст.1281 ЦК України позивач позбавлений права вимоги до спдоємців.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даним рішенням, позивач - АТ КБ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу, та посилаючись на порушення норм матеріального права, просив рішення скасувати, та задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що норма ч. 3 ст. 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг. Вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця.

На відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємця, кредитор, повідомляючи про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцем спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора не залежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців, і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Такі ж висновки зробив Верховний Суд у постанові від 11.07.2018 у справі № 495/1933/15-ц.

02.06.2017 банком була направлена претензія кредитора до нотаріальної контори. 27.12.2018 позивач повторно направив до нотаріальної контори претензію кредитора, щодо заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , відомостей про коло осіб, які подали заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, та про осіб, які вже прийняли спадщину.

Згідно відповіді Першої маріупольської державної нотаріальної контори від 31.01.2019 № 404/02-14, щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведено спадкову справу № 350/2017 від 14.06.2017 за претензією АТ КБ «Приват Банк».

17.09.2019 банк направив відповідачам претензію про добровільне погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємцями, що постійно проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_3 є відповідачі. Ця обставина встановлена судом першої інстанції, а також підтверджується копіями паспортів відповідачів. Факт постійного проживання разом зі спадкодавцем може підтверджуватись відміткою у паспорті спадкоємця та в силу положень ст. 1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття.

Крім того, відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

Верховний Суд в постанові від 18.09.2019 по справі № 640/6274/16-ц зазначив, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець. А в постанові від 18.09.2019 по справі № 336/7643/18 наголосив, що суди повинні з`ясовувати правовий статус будинку, у якому зареєстровані та проживали спадкодавці, хто є його власником та чи не увійшов вказаний будинок до спадкового майна. Аналогічна позиці викладена і в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 по справі № 306/2000/16-ц.

Судом не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.09.2019 року по справі № 640/6274/16-ц. Відтак, суд безпідставно поклав обов`язок доказування обставин щодо підтвердження обсягу майна, одержаного у спадок, його вартості на сторону позивача.

Відповідачі не надали доказів, що на час відкриття спадщини вони не проживав разом із спадкодавцем або доказів відмови від отримання спадщини, що розмір спадкового майна є меншим ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, зокрема не було надано витягу з реєстру рухомого та нерухомого майна, щодо відсутності у власності позичальника майна, отже, саме на відповідачах лежить обов`язок відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

11 вересня 2012 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 2000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно до умов договору (а.с. 9).

Згідно копій свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 та актового запису про смерть № 2654 від 15.12.2016, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 37, 61).

За розрахунком заборгованості, внаслідок невиконання зобов`язань станом на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 9709,10грн та складається з наступного: 1590,71грн заборгованість за кредитом; 8118,39грн заборгованість за відсотками (а.с 7, 8).

02 червня 2017 року АТ КБ «Приват Банк» направив претензію кредитора № SAMDN6122 до Першої маріупольської державної нотаріальної контори, в якій просив повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , а також надати відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті позичальника, та про осіб, які вже прийняли спадщину, включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмір 9709,10грн (а.с. 71).

З копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 48069890 (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), вбачається, що 14.06.2017 року була відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_3 (а.с. 72).

27.12.2018 АТ КБ «Приват Банк» повторно направив до Першої маріупольської державної нотаріальної контори претензію кредитора, в якій просив повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті позичальника, та про осіб, які вже прийняли спадщину (а.с. 39).

З відповіді Першої маріупольської державної нотаріальної контори від 31.01.2019 № 404/02-14, одержаної АТ КБ «Приват Банк» 14.02.2019 року, вбачається, що відносно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 заведено спадкову справу № 350/2017 за претензією АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_2 (а.с. 40).

17 вересня 2019 року АТ КБ «Приват Банк» направив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 претензію про добровільне погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3 відповідно до вимог статті 1282 ЦК України (а.с. 41, 42, 44 зворот).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як роз`яснено у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця.

Аналіз норм ст. ст. 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

За змістом ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Абзацом 2 пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, судам роз`яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не свідчить про неприйняття особою спадщини.

Факт постійного проживання разом із спадкодавцем може підтверджуватися відміткою у паспорті спадкоємця про місце реєстрації особи, що в силу положень статті 1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Частиною 1 статті 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

За приписами ч.ч. 3, 4 вказаної вище статті, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Як вбачається із претензії кредитора №SAMDN6122, АТ КБ «Приват Банк» звернувся до Першої маріупольської державної нотаріальної контори 02.06.2017 року, тобто в межах строку, передбаченого статтею 1281 ЦК України.

Оскільки ст.1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторові, тому воно може відбуватися, як безпосередньо спадкоємцю так і через нотаріуса.

Висновок суду першої інстанції, про відмову у задоволенні позову є передчасним, оскільки суд при вирішенні питання про стягнення із спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора не встановив всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому не можна стверджувати, що у цій справі суд виконав завдання цивільного судочинства.

У відповідності до позиції висловленій в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі N 640/6274/16-ц при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, суду для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у статті 81 ЦПК України, та передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що позивач звернувся із претензією до нотаріуса вчасно, тобто, в межах строків передбачених Законом. Спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а до нотаріуса кредитор звернувся 14.06.2017 року із претензією від 02.06.2017 року.

Коло спадкоємців визначено вірно, бо за адресою боржника АДРЕСА_1 проживала і його дружина ОСОБА_1 та його син ОСОБА_2 , про що свідчать копії паспортів, долучених до матеріалів справи а.с.35,36.

Та обставина, що вони не зверталися із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса та не отримали свідоцтво про спадкування не свідчить, що вони не прийняли спадщину.

Встановлюючи дійсний розмір вимог кредитора (перевірка розрахунку заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини), суд апеляційної інстанції звернув увагу, що розмір заборгованості визначений не вірно, а саме, заборгованість порахована по день смерті, проте дія картки спливла значно раніше, а саме 31.01.2016 року, відомості про пролонгацію її дії відсутні, а як наслідок закінчилась дія кредитного договору, а тому кредитодавець не мав права нараховувати відсотки після його закінчення у відповідності умов договору.

Позиція Верховного Суду, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, врахована наступним.

Відповідачі неодноразово викликалися до суду апеляційної інстанції, підтвердженням вказаного є рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, проте жодного разу до суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомляли.(а.с.173, 199, 220, 230)

З огляду на вказане з відповідачів необхідно стягнути суму заборгованості в розмірі 1590,71грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту, доказів погодження відсоткової ставки матеріали справи не місять, тому вимоги про стягнення відсотків є необґрунтовані, як наслідок задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-2962цс16 від 12 квітня 2017 року.

Враховуючи, що при спадкуванні за законом, відповідно ч.1 ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними, з кожного із спадкоємців необхідно стягнути ? частину заборгованості по кредитному договору, укладеному спадкодавцем за рахунок вартості успадкованого майна, що дорівнює 795,36грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами відсутність успадкованого майна, загальна вартість якого дорівнює 1590,71грн.

Висновки колегії апеляційного суду ґрунтуються висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не повно та не всебічно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку, не правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив не законне й необґрунтоване рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням вимог чинного законодавства та повинно бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі та постановлено нове про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позивач поніс витрати при зверненні до суду з позовною заявою в сумі 2102,00грн. та при подачі апеляційної скарги в сумі 3153,00грн., проте позовні вимоги задоволені частково, відповідачі, кожен окремо повинні відшкодувати позивачу понесені витрати пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 430,48грн.

Повний текст постанови виготовлено 17 січня 2022 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 червня 2021 року скасувати, постановити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», з кожного окремо, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як спадкоємців боржника, заборгованість по кредитному договору б/н від 11.09.2012 року в розмірі 795,36грн грн та у відшкодування понесених судових витрат за подачу позову та апеляційної скарги 430,48грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: В.М.Барков

С.А.Зайцева