22-ц/804/365/22
264/3435/18

Головуючий у 1 інстанції Іванченко А. М. Єдиний унікальний номер 264/3435/18
Номер провадження 22-ц/804/365/22
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Зайцевої С. А.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Вороніна М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2021 року у цивільній справі за скаргою адвоката Довженка Валерія Івановича в інтересах ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Черниш О.І.,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року адвокат Довженко В. І. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця посилаючись на те, що у державного виконавця не було законних підстав відкривати виконавче провадження, оскільки не роз`яснено спосіб виконання судового рішення, невірно вказано прізвище боржника та без законних підстав стягнуто виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця в сумі 12 000 грн., враховуючи те, що виконавче провадження було відкрито не приватним виконавцем, а державним. Також просив суд зупинити дію оскаржуваної постанови державного виконавця до розгляду справи по суті.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2021 року зупинено стягнення на підставі виконавчого листа № 264/3435/18, виданого Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області 21 вересня 2021 року у виконавчому провадженні № 67051895 до розгляду по суті скарги адвоката Довженка В. І., який діє в інтересах ОСОБА_2 , на бездіяльність державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Черниш О. І.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на безпідставність та передчасність ухвали, на порушення судом норм закону, просив її скасувати та постановити нову, якою відмовити у зупиненні дії оскаржуваної постанови державного виконавця. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не було враховано його майновий стан, стан здоров`я, а також повністю проігноровано приписи Закону України «Про виконавче провадження».

Відзивів на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Адвокат Довженко В. І. був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду повторно не з`явився, в задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи було відмовлено.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який просив скаргу задовольнити, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Зупиняючи стягнення виконавчого листа № 264/3435/18, виданого Іллічівським районним судом м. Маріуполя 21 вересня 2021 року, суд першої інстанції виходив з положень п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

У відповідності до вимог ч. 1-5 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

У статтях 149, 150 ЦПК України зазначені положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Разом із тим, згідно зі статтею 14 Конституції України та статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Отже, положення статей 149-153 ЦПК України, які регламентують забезпечення позову, не можуть застосовуватися при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, державного чи приватного виконавця (статті 447-451 ЦПК України), поданої у порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили (стягнення за яким не зупинялось) і підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

У пункті 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення скарги, у порушення вищевказаних положень закону не звернув уваги на те, що суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів таких як забезпечення скарги шляхом зупинення виконання рішення про визначення способу участі у вихованні дітей, оскільки відповідно до положень вищевказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Повноваження суду першої інстанцій при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, зокрема повноваження щодо вжиття заходів забезпечення позову.

У ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця (Постанова Верховного Суду від 01 березня 2021 року, провадження № 61-21640 сво 19).

Ураховуючи викладене, суд у порушення зазначених положень закону не врахував, що заявлені боржником заходи не можуть бути застосовані під час оскарження дій державного виконавця, оскільки такі заходи застосовуються судами під час розгляду справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Суд, пославшись на останній абзац пункту 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», згідно з яким судам роз`яснено, що до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону «Про виконавче провадження»), не звернув уваги на те, що це стосується оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Отже, суд не мав правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення скарги, використовуючи інститут цивільного процесуального права забезпечення позову, а відтак оскаржувану ухвалу необхідно скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення розгляду скарги на бездіяльність державного виконавця.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2021 року скасувати.

В задоволенні заяви адвоката Довженка Валерія Івановича в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення розгляду його скарги на бездіяльність державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Черниш О.І. відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 17 січня 2022 року.

Судді В. М. Барков

Є. Є. Мальцева

С. А. Зайцева