ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1351/22 Справа № 205/71/21 Головуючий у першій інстанції: Терещенко Т. П. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення борів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

28 грудня 2020 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення борів» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 01 липня 2013 року між ПАТ «АктаБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №/Т/972140. 23 березня 2018 року між ПАТ «АктаБанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №2, у відповідності до умов якого ПАТ «АктаБанк» відступило шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги за вказаним вище кредитним договором. Відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на суму 37683,39 грн., з яких: 19513,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 15313,00 грн. - заборгованість за процентами; 2857,39 грн. - штрафи, пені. На адресу відповідача ТОВ «ФК «ЄАПБ» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23.03.2018 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість в загальному розмірі 37683,39 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення борів» заборгованість у розмірі 37683,39 грн., з яких 19513,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 15313,00 грн. - заборгованість за процентами; 2857,39 грн. - штрафи, пені, а також судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 2102,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 37683,39 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Від ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення борів» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду, виходячи з наступного.

Встановлено, що 01 липня 2013 року між ПАТ «АктаБанк» та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №/Т/972140, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти в формі разового кредиту в сумі 38000,00 грн., з встановленням річної процентної ставки 24%, в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню основної заборгованості до 25 числа кожного календарного місяця (включно) згідно графіку, який визначено в п.п. 2.1.1 договору, із щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в терміни визначені в п. 3.3.1 та комісій вказаних в п. 2.1.3 цього договору (а. с. 4-5).

У пункті 2.1.1 вказаного вище кредитного договору було погоджено Графік погашення заборгованості по кредиту, яким визначено погашення заборгованості щомісячними платежами з кінцевою датою погашення кредиту 30 червня 2016 року (включно).

У разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.6-4.3.9 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми заборгованості за кредитом, за кожний випадок (а.с. 5.2 кредитного договору №/Т/972140 від 01.07.2013 року).

За положеннями пункту 5.3 вказаного вище договору, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється тривалістю 10 років.

ОСОБА_1 отримав грошові кошти за умовами кредитного вказаного №/Т/972140 від 01.07.2013 року в сумі 38000,00 грн., що підтверджується копією заяви на видачу готівки №12854 від 01.07.2013 року (а.с. 6).

23 березня 2018 року між ПАТ «АктаБанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №2, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ПАТ «АктаБанк» права грошової вимоги (а. с. 14-15).

Відповідно до копії витягу з Додатку №1 (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами) до Договору №2 про відступлення прав вимоги від 23.03.2018 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №/Т/972140 від 01.07.2013 року на суму 37683,39 грн., з яких 19513,00 грн. - заборгованість за основним боргом, 15313,00 грн. - заборгованість за процентами, 2857,39 грн. - штрафи, пені (а. с. 16).

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за вказаним вище договором, за період з 23 березня 2018 року по 30 листопада 2020 року утворилась заборгованість, яка складає 37683,39 грн., з яких 19513,00 грн. - заборгованість за основним боргом, 15313,00 грн. - заборгованість за процентами; 2857,39 грн. - штрафи, пені (а. с. 10).

ТОВ «ФК «ЄАПБ» 27.03.2018 року на адресу відповідача, яка зазначена у кредитному договорі, надіслало повідомлення про відступлення права вимоги від 27.03.2018 року №002413498-1, в якому повідомлено про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» та повідомлено, зокрема, реквізити для сплати заборгованості (а. с. 11).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши факт укладення кредитного договору №/Т/972140 від 01.07.2013 року та наявність непогашеної заборгованості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення борів» заборгованості у розмірі 37683,39 грн., з яких 19513,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 15313,00 грн. - заборгованість за процентами; 2857,39 грн. - неустойка.

Зазначена вище заборгованість підтверджується наданим позивачем детальним розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем (а.с. 10).

Крім того, з моменту переходу права вимоги до позивача з 23.03.2018 року останнім не здійснювалося нарахування процентів за користування кредитом, а також штрафних санкцій (неустойки).

Щодо обґрунтування апеляційної скарги про необхідність застосування строків позовної давності, колегія зазначає наступне.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Частиною 1 статті 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом, за умовами кредитного договору від 01 липня 2013 року №/Т/972140 погоджено погашення заборгованості щомісячними платежами до 25 числа кожного календарного місяця. Тобто позовна давність відраховується окремо по кожному несплаченому (або несплаченому в повному обсязі) щомісячному платежу з 25 числа відповідного місяця, в якому цей платіж мав бути сплачений.

Разом з тим, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, пені та/або штрафів за даним договором встановлено його сторонами тривалістю 10 років (пункт 5.3 кредитного договору).

Враховуючи, що перший платіж на погашення заборгованості погоджений договором до 25 серпня 2013 року, кінцевий термін виконання зобов`язань визначено до 30 червня 2016 року (включно); з даним позовом до суду ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення борів» звернулось 28 грудня 2020 року, що підтверджується штемпелем поштового відділення на конверті (а.с. 22), - колегія дійшла висновку, що десятирічний збільшений строк позовної давності до вимог про стягнення тіла кредиту, процентів та неустойки не сплив.

Колегія звертає також увагу, що збільшена позовна давність погоджена відповідачем у самому кредитному договору від 01 липня 2013 року №/Т/972140, кожна сторінка якого містить розчерк підпису позичальника. Тобто, договір про збільшення позовної давності укладений у належній простій письмовій формі, відповідно до вимог частини 1 статті 259 ЦК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова