Справа № 664/91/22
УХВАЛА

20 січня 2022 року м. Олешки Херсонської області

Суддя Цюрупинського районного суду Херсонської області Савчак С.П. розглянувши матеріали позовної ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. ЄжиҐедройця, буд. 5), про визнання незаконним та скасування наказу від 23.12.2021 №1622/00 про відсторонення його від роботи та стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на його користь середнього заробітку за час незаконного відсторонення від роботи до дня ухвалення судом рішення. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач працює на посаді чергового по станції Брилівка виробничого підрозділу «Одеська об`єднана дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Вищевказаний наказ від 23.12.2021 №1622/00 видано у зв`язку із тим, що позивач не отримав обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.Однак, ОСОБА_2 не відмовлявся і не ухилявся від щеплення, а лише прийняв рішення тимчасово ухилитися. Крім того, зазначений наказ є незаконним, оскільки законодавство України не передбачає обов`язкового щеплення від вказаної хвороби та відсторонення з зазначених підстав його від роботи.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Зі змісту позовної заяви вбачається, щопозивач заявив дві вимоги про визнання незаконним та скасування наказу, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України тач. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - цевинагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

В Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чиним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене, пільга щодо сплати судового збору, передбаченап. 1 ч.1ст. 5, ст. 8 Закону України «Про судовийзбір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення від роботи (час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) та у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15 (провадження № 61-25545сво18), Постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 461/1303/19.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»,за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

ОСОБА_2 заявив дві вимоги, немайновою характеру (про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення) та майнового характеру (про стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення від роботи).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовийзбір» за поданнядо суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлено судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Прожитковий мінімум на 01.01.2021 року встановлений у розмірі 2481 грн.( 2481Х0,4 = 992,40 грн.).

Таким чином позивач має сплатити за вимогою немайновою характеру судовий збірв розмірі 992,40 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовийзбір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлено судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що на день подачі вказаної заяви до суду становить 12 405,00 грн.).

Відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦПК України якщо на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченного або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

З огляду на те, що на момент подачі позову неможливо точно встановити ціну позову за вимогою майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка заявлена позивачем по день ухвалення судового рішення, суд визначає суму судового збору, що підлягає сплаті позивачем у мінімальному розмірі 992,40 грн.

Отже, позивачу слід доплатити судовий збір у розмірі 1 984,80 (992,40 + 992,40) грн. та надати суду відповідну квитанцію.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до п. 3 ч. 1, 2 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умови якщопредметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Позивачем в позові заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору, оскільки він має незадовільний майновий стан, оскільки він отримає незначний розмір заробітної плати та внаслідок відсторонення його від роботи його позбавлено будь-якого заробітку.

До позовної заяви позивачем додано довідку про його доходи на вказаному підприємстві відповідача з липня 2021 року по грудень 2021 року у розмірі 66 960,94 грн. після відрахування з нарахованої заробітної плати податків та зборів (81 658,94 14 698,60), тобто в середньому на місяць по 11 160,16 грн.

Будь-яких інших доказів щодо відсутності у позивача додаткових доходів з іншого місця роботи, від здачі землі в оренду, найм тощо (довідки з податкового органу) до позову не додано. Доказів перебування у позивача на утриманні непрацездатних осіб також не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На 01.01.2022 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на рівні 2481,00 грн., що відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. З урахуванням зазначеного та середнього доходу (заробітної плати) він щомісяця отримував в середньому плати, що в 4,4 рази перевищувало прожитковий мінімум для працездатних осіб.

У зв`язку з цим, суд вважає, що позивачем не доведено того, що його майновий стан не надає йому можливості здійснити оплату судового збору за подання позову, а тому у задоволенні клопотання про звільнення його від сплати судового збору слід відмовити.

Одночасно роз`яснюю про можливість звернення до суду з клопотанням про зменшення судового збору, відстрочення чи розстрочення його сплати. Крім того, позивач має право повторно заявити вказане клопотання за наявності існування обставин на які він не посилався у вкзаному клопотанні.

За ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Враховуючи невідповідність поданої заяви вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України з урахуванням вимог ст. 185 ЦПК України вона підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185,259-261, 351-354 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Позовну заяву ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час відсторонення залишити без руху.

Недоліки можуть бути усунені у строк протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали шляхом подачі до Цюрупинського районного суду Херсонської області доказів сплати судового збору в розмірі 1 984,80 грн.

Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважатиметься неподаною і підлягає поверненню позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Ухвала підписана 20.01.2022 року.

Суддя (підпис) Савчак С. П.