Дата документу 17.01.2022 Справа № 332/1220/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/1220/21 Головуючий у 1 інстанції: Яцун О.С.
Провадження № 22-ц/807/311/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткова І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2021 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 .

Позивачем надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою, а відповідачі отримують надані послуги.

Внаслідок того, що відповідачі не виконують свої обов`язки по сплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, утворилась заборгованість за період з 01 вересня 2016 року по 01 лютого 2021 у розмірі 46 248,87 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідачів на користь Концерну «Міські теплові мережі» в солідарному порядку суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 46248,87 грн. та судовий збір в розмірі 2270 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 46 248,87 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у розмірі по 1 135,00 грн. з кожного.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, 28 жовтня 2021 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на пропуск строку позовної давності, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково за період з квітня 2018 року по 01 лютого 2021 року в сумі 28421,38 грн.

Концерн «Міські теплові мережі» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що споживач зобов`язаний оплачувати надані послуги, відповідачем здійснювались оплати заборгованості, що свідчить про переривання позовної давності.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15 листопада 2021 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15 листопада 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 , які відповідачі отримували на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідно до відомостей Відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради відповідачі зареєстрований у вказаній квартирі (а.с.11,12).

Згідно з розрахунком Концерну «Міські теплові мережі» за період з 01 вересня 2016 року по 01 лютого 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 52442,13 грн., відповідачами оплачено 6001,40 грн., надавалась субсидія в розмірі 191,86 грн. (а.с.7-8).

Відповідачами розрахунок заборгованості не спростовувався.

Відповідно до довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води заборгованість ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за період з 01 вересня 2016 року по 01 лютого 2021 року становить 46248,87 грн.

Згідно з п. 1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями (надалі Правила), ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами пункту 1 частини першої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частиною третьою статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Концерн «Міські теплові мережі» надавав відповідачам як споживачам за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та водопостачання, а відповідачі такі послуги прийняв, від їх отримання не відмовлялись, а тому повинні нести обов`язок із сплати за комунальні послуги, надані Концерном «Міські теплові мережі».

Доводи апеляційної скарги зводяться до пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з вказаним позовом, що свідчить про відсутність підстав для стягнення заборгованості в повному розмірі .

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 255 цього Кодексу.

В суді першої інстанції відповідач представник відповідачів ОСОБА_2 подав заяву про застосування позовної давності (а.с.22).

Період заборгованості визначено позивачем з 01 вересня 2016 року по 01 лютого 2021 року, з позовом щодо стягнення цієї заборгованості Концерн «Міські теплові мережі» звернувся 31 березня 2021 року (а.с.2).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с.7-8), відповідачами здійснювалось часткове погашення щомісячних платежів.

Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідачами були здійснені наступні платежі на погашення заборгованості:

- грудень 2016 року 37,50 грн. (нараховано 1638,15 грн.);

- липень 2017 року 96,02 грн. (нараховано 0,00 грн.);

- січень 2019 року 939,60 грн. (нараховано 3304,38 грн.);

- березень 2019 року 77,69 грн. (нараховано 2235,99 грн.);

- квітень 2019 року 203,70 грн. (нараховано 192,74 грн.);

- травень 2019 року 200,00 грн. (нараховано 403,70 грн.);

- червень 2019 року 757,31 грн. (нараховано 0,00 грн.);

- липень 2019 року 300 грн. (нараховано 403,70 грн.);

- серпень 2019 року 303,70 грн. (нараховано 161,48 грн.);

- вересень 2019 року 1124,61 грн. (нараховано 161,48);

- жовтень 2019 року 821,78 грн. (нараховано 403,70 грн.);

- листопад 2019 року 712,87 грн. (нараховано 1281,53 грн.);

- грудень 2019 року 972,62 грн. (нараховано 1790,63 грн.)

За загальним правилом Концерн «Міські теплові мережі» мав право пред`явити вимоги про стягнення заборгованості за вересень 2016 року (дата початку періоду, зазначеного в позові) до серпня 2019 року включно.

В той же час, вбачається, що в липні 2017 року, квітні 2019 року червні 2019 року, серпні 2019 року мало місце переривання перебігу позовної давності шляхом сплати коштів у більшому розмірі між поточні нарахування, що свідчить про визнання відповідачами боргу за попередній період.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Концерн «Міські теплові мережі» звернувся з позовом з дотриманням строків позовної давності та наявні підстави для стягнення заборгованості за весь визначений позивачем період в повному розмірі.

В той же час колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат .

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно з копіями пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 04 квітня 2012 року та довідки до акта огляду МСЕК серії АД №168797 від 24 січня 2012 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, а отже звільнена від сплати судового збору.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

З огляду на те, що заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води стягується в солідарному порядку, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, компенсація Концерну «Міські теплові мережі» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2270 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_3 в повному розмірі.

На підставі зазначеного, рішення суду першої інстанції згідно з п.п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині стягнення судового збору та прийняттям в цій частині нової постанови про стягнення з ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2270 грн., в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2021 року у цій справі в частині стягнення судового збору скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 17 січня 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова