ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5870/21
Провадження № 2/210/356/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 січня 2022 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В. Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог ПрАТ «СК «Альфа Страхування», ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді надійшла вищевказана справа матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.02.2021 року о 09.30 годин біля будинку 77 по вул. Толстого у м. Кривому Розі відбулася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобіля Daimler Chrysler 313 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Dacia Logan державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобіля Dacia Logan державний реєстраційний номер НОМЕР_2 є позивач.

Дорожньо-транспортна пригода сталася через порушення відповідачем Правил дорожнього руху та постановою судді Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 03.03.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України - зазначеної ДТП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача було завдано значні механічні ушкодження.

Третьою особою ОСОБА_3 було застраховано цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів у страховій компанії ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» та видано поліс № ЕР-185771508 та згідно відомостей з офіційного сайту Моторне (транспортне) страхове бюро України станом на 16.02.2021 року (дата скоєння ДТП) він діяв, що підтверджується скриншотом з офіційного сайту МТСБУ (https://cbd.mtibu.kiev.ua/MTSBU)

Після настання страхового випадку позивач звернувся до страхової компанії ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» з письмовою заявою про настання страхові події та виплату страхового відшкодування, як то передбачено п. 35.2, ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».На його звернення, ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» надало відповідь № 0260.609.21.01-000733.03 від 09.03.2021 р. в якій повідомили, що справу розглянуто та прийнято рішення про проведення виплати страхового відшкодування у розмірі 36630,22 грн. та 10.03.2021 року кошти були перераховані на позивача карту AT КБ «ПРИВАТБАНК».

Розмір матеріального збитку, заподіяного транспортному засобу визначається на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 року за №142/5/2092. Згідно абз.2 п.8.2 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля та величини ВТВ (втрати товарної вартості).

Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження №36/12 по визначенню матеріального збитку від 26.02.2021 року сума матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору, власнику автомобіля марки Dacia Logan державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 61767,26 грн.

Вартість проведення цієї експертизи становить 2800,00 гривень, про що свідчить квитанція 114827 від 24.02.2021 року.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 25137,04 грн. А також понесені судові витрати , що складаються з: 2800 грн. - вартість проведеної оцінки та 908 грн. - судового збору.

Відповідно до відзиву на позовну заяву відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, у зв`язку з їх недоведеністю та стягнути з позивача на його користь понесені витрати на правничу допомогу зважаючи на наступне.

На час ДТП орендатором автомобіля «Daimler Chrysler 313» н.з. НОМЕР_4 , було ТОВ «Пивна Гільдія», на виконання договірних зобов`язань з яким і діяв позивач, здійснюючи виплату страхового відшкодування на користь страховика потерпілої сторони - ПрАТ «СК «Альфа Страхування». Відповідач ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ПП «Пивна Гільдія» і керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків. Таким чином, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважаємо, що позивачем заявлені вимоги до неналежного відповідача, оскільки договірні зобов`язання виникли у третьої особи і ПрАТ «СК «Альфа Страхування» - за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Безпідставними є твердження позивача про те, що він має право на відшкодування шкоди з винної особи, адже в межах лімітів відповідальності (страхової суми) відшкодування шкоди має здійснювати страховик, і лише при вичерпанні лімітів відповідальності, потерпіла особа має право на стягнення із винної особи різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Отже, розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і знаходиться в межах страхової суми, оскільки відповідно до страхового полісу № ЕР- 185771508 ліміт відповідальності за шкоду становить 130 000,00 гривень, відповідно до висновку експерта № 36/21 від 26.02.2021 року - сума матеріального збитку, з урахуванням ринкової вартості автомобіля « Dacia Logan 1.6 МРі» до ДТП, в розмірі - 105397,52 грн., та вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу в розмірі 99014,70 грн., складає 61767,26 грн. Крім того, позивачу частково сплачене страхове відшкодування в розмірі 36630,22 грн., і сума матеріального збитку з урахуванням часткової виплати страхового відшкодування складає 25 137,04 гри.. Саме тому, враховуючи все вищенаведене, дана сума майнової шкоди не виходить за ліміт відповідальності, а тому дані вимоги позивача є необгрунтованими.

Крім того, звертає увагу суду на недопустимість висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № 36/21 від 26.02.2021 року, який проведений судовим експертом Рейнюк О.В., через неправильні підходи для визначення ринкової оцінки КТЗ (пошкодженого автомобіля позивача), які застосовані експертом ОСОБА_4 та які, на думку - відповідача, суперечать положенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду Державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092. Так, в порушення п.5,2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» в якій зазначено, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Як вбачається з додатків до висновку відсутні будь які докази виклику відповідача на проведення огляду. Що істотно порушує його права, як учасника процесу. Тому, відповідач ставить під сумнів суму майнових збитків, які були визначені у висновку №36/21 від 26.02.2021 року, який проводився без повідомлення та присутності відповідача, що унеможливлює стягнення коштів з нього.

В судове засідання сторони не викликалися.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.03.2021 року, 16 лютого 2021 року о 09 год. 30 хв. в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу по вул. Толстого біля буд. 77 водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «DaimlerChrysler 313» номерний знак НОМЕР_1 не був уважним не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Dacia Logan» номерний знак НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався попереду. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Вказаними діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.3.б, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Згідно вищезазначеної постанови, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 6 ст. 82 вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно даних висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № 36/12, сума матеріальної шкоди, яка була спричинена як власнику автомобіля марки «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 61767,26 грн.

Відповідно до положень п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Так, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 36630,22 грн.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За змістом ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тому суд доходить висновку, що нормами ч.2 ст.1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

В той час, норми спеціального Закону - «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках.

Однак згідно із ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Так, з письмових матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ПП «Пивна Гільдія» і керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків.

Також з матеріалів справи встановено, що на час ДТП орендатором автомобіля «Daimler Chrysler 313» н.з. НОМЕР_4 , було ТОВ «Пивна Гільдія», на виконання договірних зобов`язань з яким і діяв позивач, здійснюючи виплату страхового відшкодування на користь страховика потерпілої сторони - ПрАТ «СК «Альфа Страхування».

У постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року в справі №910/20622/17 зазначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела. Покласти відповідальність на особу, яка заподіяла шкоду внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки підприємства, з яким перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору (договору підряду), можливо лише в тому разі, якщо буде доведено, що ця особа заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя та четверта статті 1187 ЦК України).

Поряд із цим, за змістом правової позиції викладеної, зокрема, в постанові Верховного Суду від 08.10.2019 року у справі №910/14693/17, відповідно до п 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Отже, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

Зі свого боку, юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, у постанові Касаційного господарського Суду у складі Верховного Суду від 15 червня 2018 року у справі № 911/3511/16, у постанові Касаційного господарського Суду у складі Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17, у постанові Касаційного господарського Суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 910/20622/17, у постанові Касаційного господарського Суду у складі Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 905/1391/19, аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13).

Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі №910/14685/17.

Тому з огляду на викладене, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем у даній справі, так як не несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки в даному випадку.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог ПрАТ «СК «Альфа Страхування», ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: В. Є. Сільченко