Справа № 509/234/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенко Є.М., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Сімоненко Руслан Олександрович, про забезпечення позову в цивільній справі №509/234/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності, припинення порушень правил добросусідства та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

До Овідіопольського районного суду Одеської області 14.01.2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Сімоненко Руслан Олександрович, до ОСОБА_2 про захист права власності, припинення порушень правил добросусідства та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

В своїй позовній заяві представник позивача просить суд усунути порушення прав ОСОБА_1 як власника земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок перемістити самовільно побудовану будівлю на відстань не менше 1 метра від найбільш виступаючої частини будівлі до межі з земельною ділянкою ОСОБА_1 із забезпеченням виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівлі на територію суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 .

Разом з позовом представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

1) накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 , а саме земельну ділянку: площею 0.0414 га (кадастровий номер :02:005:2762, володіє на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серії та номер: 712. виданий 26.06.2020 р.), розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) заборони відповідачу ОСОБА_2 здійснювати будь-які будівельні роботи на земельних ділянках: площею 0.0414 га (кадастровий номер :02:005:2762, володіє на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серії та номер: 712. виданий 26.06.2020 р.), до вирішення по суті цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності, припинення порушень правил добросусідсгва та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою;

3) заборони державним реєстраторам України вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельних ділянок, розташованих на АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:005:2762.

Свою заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0.0414 га, кадастровий номер :02:005:3022, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Суміжною з земельною ділянкою позивача розташована земельна ділянка відповідача, площею 0.0414 га, кадастровий номер :02:005:2762. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як відомо позивачу, починаючи з 2020 р. до теперішнього часу, відповідачем організовані та проводяться будівельні роботи не тільки з порушеннями, яким обґрунтовується позов, а й без будь-яких дозвільних документів, зокрема, без подання повідомлення про початок будівельних робіт, а також без технічного нагляду. Таким чином, нерухоме майно, яке було збудовано за наслідком проведення даних будівельних робіт є самочинним будівництвом та порушує права позивача на користування своєю земельною ділянкою. Забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

Крім того, у позивача є підстави вважати, що відповідач, для уникнення відповідальності, може розпорядитися майном, що йому належить на праві приватної власності, а саме земельними ділянками площею 0.0414 га, розташовані в АДРЕСА_1 та відчужити її на користь інших осіб, або вчинити інші дії, що ускладнить, або навіть зробить неможливим, виконання рішення суду. Позивач наполягає вжити заходів по забезпеченню позову у вигляді накладання арешту. Позивач вважає, що обраний спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлюваної шкоди відповідачу чи третім особам, обставини, визначені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутні, тому немає підстав для зусірічпого забезпечення. Не вжиття заходів по забезпеченню позову, може зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Прийняття рішення про забезпечення позову доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Також відповідно до пункту 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Так, представник заявника - ОСОБА_3 в своїй заяві зазначає, що починаючи з 2020 р. до теперішнього часу, відповідачем організовані та проводяться будівельні роботи не тільки з порушеннями, яким обґрунтовується позов, а й без будь-яких дозвільних документів, зокрема, без подання повідомлення про початок будівельних робіт, а також без технічного нагляду. Таким чином, нерухоме майно, яке було збудовано за наслідком проведення даних будівельних робіт є самочинним будівництвом та порушує права позивача на користування своєю земельною ділянкою.

В позовній заяві зазначено, що будівлю відповідачем на даний час не добудовано, але у майбутньому будинок буде накритий дахом, який розміщений майже над земельною ділянкою АДРЕСА_1 . З даху бідівлі атмосферні опади будуть стікати одразу на земельну ділянку позивача.

Крім того, відсутні відомості у єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, інформація щодо реєстрації документів дозвільного та декларативного характеру.

Представник позивача зазначає, що спірне будівництво ведеться із порушенням державних будівельних норм, зокрема будівництво будівлі на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам 6.1.41 ДБН Б2.2-12:2019 "Планування і забудова території", що підтверджується висновком судового експерта Чорна Ю.П. № 30/1/2021 будівельно-технічного експертного дослідження від 06.12.2021 року.

У відповідності до п. 6.1.41 Державних будівельних норм України (ДБН Б2.2-12:2019) при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту будівель до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25.

Не вдаючись до вирішення питання про обґрунтованість позову, з метою вирішення питання про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, суд спирається на обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 до моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі № 509/7528/21 здійснювати будь-які будівельні роботи щодо будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:005:2762, та яка безпосередньо межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:005:3022.

За твердженням представника позивача відповідач не має юридичних підстав для здійснення будівельних робіт, однак, ці роботи виконуються та здійснюються з порушення будівельних норм, які у майбутньому також можуть здійснювати перешкоди власнику суміжної земельної ділянки в користуванні нею. Це стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Наявність чи відсутність дозволів на будівництво та будівельних паспортів не виключає можливість порушення будівельних норм при здійсненні будівельних робіт, а тому ця обставина сама по собі не означає, що будівельні роботи будуть завершені з дотриманням будівельних норм.

Завершення будівельних робіт та реєстрація відповідачем права власності на побудований об`єкт будівництва, на момент набрання рішенням суду у цій справі законної сили, значно утруднить його виконання у випадку задоволення позовних вимог, оскільки в такому випадку завершене будівництво стане об`єктом права власності та підпаде під режим охорони права власності.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову, представник позивача також просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку та шляхом заборони державним реєстраторам України вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки. Проте, предметом спору є законність проведення будівельних робіт відповідача ОСОБА_2 . Позивач обрав спосіб захисту - зобов`язання вчинити певні дії шляхом усунення перешкод в користуванні його земельною ділянкою та зобов`язання відповідача перемістити самовільно побудовану будівлю.

Однак, на переконання судді, дані види забезпечення позову жодним чином не обґрунтовані представником позивача, не є співмірними з вимогами та не відповідають меті заявленого позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову обґрунтована частково та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Враховуючи відсутність відомостей щодо можливих збитків відповідача та їх розміру на час розгляду заяви про забезпечення позову, суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 354 ЦПК України, п. 4 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Сімоненко Руслан Олександрович, про забезпечення позову в цивільній справі №509/234/22 - задовольнити частково.

Заборонити відповідачу ОСОБА_2 до моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі № 509/7528/21 здійснювати будь-які будівельні роботи щодо будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:005:2762, та яка безпосередньо межує із земельною ділянкою позивача ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:005:3022.

В задоволенні заяви в іншій частині відмовити.

Міри по застосуванню зустрічного забезпечення позову судом не приймалися.

Суд роз`яснює відповідачу, що він може у відповідності до положень ч. 6 ст. 154 ЦПК України звернутися до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення. Питання про зустрічне забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Ухвала набирає чинності з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: Є. М. Панасенко