Справа № 521/1184/22
Провадження №2-о/521/84/22
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

20 січня 2022 року суддя Малиновського районного суду м. Одеси Гранін В.Л., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Об`єднаний центр з координації пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій і Луганській областях, та Міжвідомча комісія з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих не їх соціальний захист, утворена Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, про встановлення юридичного факту позбавлення свободи внаслідок збройної агресії проти України та його звільнення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника - адвокат Стасюк В.О. звернувся поштою до суду у межах окремого провадження із заявою про встановлення юридичного факту позбавлення свободи ОСОБА_1 , внаслідок збройної агресії проти України та його звільнення. Мета встановлення даного факту, як вказує заявник, це в подальшому отримання від держави Україна допомоги відповідно до Порядку здійснення соціального і правового захисту осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України після їх звільнення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від11.12.2019 року №1122.

У ч. 2 ст. 315 ЦПК України, йдеться про умови, за яких можливе встановлення інших юридичних фактів, крім тих, які перераховані у ч. 1 ст. 315 ЦПК України. До таких умов віднесено:

1. Встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права;

2. Коли законом не визначено іншого порядку їх встановлення;

3. Заявник не має іншої можливості одержати документ, що посвідчує юридичний факт;

4. Встановлення факту не посвідчується з наступним вирішенням спору про право.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року з змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» указано: при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

На підставі цієї Постанови в п.4 Листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі ч. 2 ст. 122ЦПК ( ЦПК 2017 року п. 1 ч. 1 ст.186), а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній.

В своїй заяві заявник сам вказує, що п.5 Порядку здійснення соціального і правового захисту осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України після їх звільнення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року №1122 передбачено ряд заходів здійснення соціального і правового захисту осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України після їх звільнення, а саме: 1) організація зустрічі звільнених осіб та забезпечення їх супроводу до закладів охорони здоров`я;

2) забезпечення надання медичної допомоги звільненим особам, а також забезпечення медико-психологічною реабілітацією, що включає комплекс лікувально-профілактичних, реабілітаційних та оздоровчих заходів, спрямованих на відновлення психофізіологічних функцій, оптимальної працездатності, соціальної активності звільнених осіб;

3) організація роботи з оформлення та видачі паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон;

4) надання матеріальної допомоги;

5) організація надання безоплатної правової допомоги;

6) надання звільненим особам психологічної реабілітації, організація заходів із соціальної та/або професійної адаптації за місцем проживання (перебування).

Зазначене рішення комісії необхідне для застосування цих заходів.

Далі заявник вказує, що відповідно до 6. Рішення про визнання особи такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України, приймається міжвідомчою комісією, яка утворюється Мінреінтеграції.

Заявник вказує, що він звернувся до цієї комісії, щодо включення його до числа звільнених осіб, однак йому була надана відповідь Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, що в отриманому від СБУ сформованому переліку осіб заявник відсутній.

Таким чином, його питання відповідною комісією не розглядалось, та міністерством на розгляд комісії не передана. При цьому, рішення, дії чи бездіяльність органів, уповноважених приймати рішення про надання статусу учасника бойових дій, заявник не оскаржує.

Не містить положень про можливість встановлення такого факту, що звільнена особа була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України, на підставі судового рішення й вказаний Порядок здійснення соціального і правового захисту осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України після їх звільнення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від11.12.2019 року №1122.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа, відповідно до вимог статті 258 ЦПК України, вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

З аналізу норм Порядку вбачається, що встановлення цього факту надає особі статус такої, що позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України після звільнення , приймається міжвідомчою комісією, є складовою процесу надання особі статусу, для якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи (комісії, міжвідомчі комісії). Насамперед передбачено звернення особи, яка претендує на надання такого статусу а в разі відмови в наданні такого статусу особа має право звертатися до суду для оскарження рішення комісії, в тому числі щодо встановлення факту. Під час вирішення комісією питання про надання особі такого статусу підлягають дослідженню ті самі обставини, на які заявник посилається в заяві, обґрунтовуючи заяву про встановлення факту про визнання особи такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України. Розгляд такої заяви судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію. Вказаний факт суд може встановити у випадку оскарження громадянином рішення спеціально уповноваженого органу, що має відповідну компетенцію.

Таким чином, законодавство передбачає позасудову процедуру визнання особи такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України. Визначено орган, який уповноважений приймати таке рішення. Перекладання на суд функцій такого органу суперечило б вимогам закону, створило б умови для уникнення встановленої законодавством процедури отримання такого статусу та поставило б у нерівні умови осіб, які отримують такий статус з дотриманням цієї процедури. Проте особа, якій рішенням уповноваженого органу (комісії) відмовлено у визнанні такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України, не позбавлена права звернутися до суду з метою оскарження такого рішення, чи бездіяльності (у зв`язку з не розглядом) і під час дослідження обставин відмови в позовному провадженні можуть досліджуватися, зокрема, докази, надані особою на підтвердження такого факту з іншими обставинами, заслуховуватись доводи і заперечення сторін.

З урахуванням наведеного, зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен вирішуватись у позасудовому порядку, відповідно до встановленої законодавством процедури.

Частинами 1 і 2 статті 315 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення факту, а також що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зміст цих правових норм відповідає положенням ст. 293 ЦПК України, яка визначає поняття окремого провадження, як виду непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Тому оскаржити дії (в тому числі і бездіяльність) заінтересованої особи (чи відповідного Міністерства, поклавши на нього обов`язок передати на розгляд комісії це питання) можливо тільки в позовному провадженні (про що свідчить й судова практика адміністративного судочинства).

Отже, ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і на підставі п. 1 ч. ст.186 ЦПК України, у відкритті провадження необхідно відмовити.

Системне тлумачення цих статей свідчить про те, що не підлягає розгляду в судовому порядку справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо законом визначено інший порядок їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). На думку суду, такий висновок узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 03 листопада 2019 року, Справа № 233/2929/17, Провадження № 14-284цс19).

Керуючись ст.ст. 294 ч. 6 і 186 ч. 1 п. 1, ч.2 ст.315 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Об`єднаний центр з координації пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій і Луганській областях, та Міжвідомча комісія з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих не їх соціальний захист, утворена Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, про встановлення юридичного факту позбавлення свободи внаслідок збройної агресії проти України та його звільнення.

Цю ухвалу невідкладно надіслати заявнику разом із заявою та всіма доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного суду в 15- денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Суддя