Головуючий суду 1 інстанції - Суський О.І.
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 433/308/21
Провадження № 22-ц/810/949/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.

за участю секретаря - Кузьменко А.О.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідачі Лозно-Олександрівська селищна рада Луганської області, ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьк

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 09 вересня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Суського О.І.,

за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , до Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області, правонаступником якої є Лозно-Олександрівська селищна рада Луганської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області, правонаступником якої є Лозно-Олександрівська селищна рада Луганської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням шостої сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 6/13 від 14 квітня 2016 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту с. Вільшани Троїцького району Луганської області, орієнтованою площею до 2-х га (контур 524).

Позивачем було замовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням двадцять шостої сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 26/10 від 26 жовтня 2017 року ОСОБА_2 також було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту с. Вільшани Троїцького району Луганської області, орієнтованою площею 2, 00 га, контур НОМЕР_1 .

До заяви, на підставі якої було прийнято рішення шостої сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 6/13 від 14 квітня 2016 року, позивачем були подані графічні матеріали щодо бажаного місця розташування земельної ділянки, відмінні від графічних матеріалів, поданих ОСОБА_2 . Поряд з цим, Привільська сільська рада Троїцького району Луганської області, розглянувши заяву ОСОБА_2 та подані нею графічні матеріали, надала дозвіл останній на розроблення проекту землеустрою щодо відведення саме сусідньої (суміжної) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах населеного пункту с. Вільшани Троїцького району Луганської області, орієнтованою площею 2,00 га на тому ж контурі 524.

Рішенням п`ятдесятої (позачергової) сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 50/33 від 28 травня 2020 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га кадастровий номер :06:002:0006 за адресою: Луганська область, Троїцький район, село Вільшани та передано останній зазначену земельну ділянку із земель комунальної власності у приватну власність. При цьому, у приватну власність ОСОБА_2 була передана саме земельна ділянка, на яку позивачу було надано дозвіл, згідно поданих нею графічних матеріалів, на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту с. Вільшани Троїцького району Луганської області, орієнтованою площею до 2-х га (контур 524).

Позивач вказує, що зазначена земельна ділянка не була предметом розгляду та вирішення при ухваленні рішення двадцять шостої сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 26/10 від 26 жовтня 2017 про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, останньою було подано зовсім інші графічні матеріали і вона жодним чином не претендувала на дану земельну ділянку.

Позивач вважає, що порушено її законне право на отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту с. Вільшани Троїцького району Луганської області, орієнтованою площею до 2-х га (контур 524) згідно наданих нею графічних матеріалів.

Просила визнати протиправним скасувати рішення п`ятдесятої (позачергової) сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 50/33 від 28 травня 2020 року.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 09 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 до Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області, правонаступником якої є Лозно-Олександрівська селищна рада Луганської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Троїцького районного суду Луганської області від 09 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не перевірив доводів позивача, не надав оцінки поведінці органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, з урахуванням обставин цієї справи. У приватну власність ОСОБА_4 була передана земельна ділянка, на яку відповідачці та позивачці, тобто двом окремим громадянам, було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення однієї і тієї ж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту с. Вільшани Троїцького району Луганської області, орієнтованою площею до 2-х га (контур 524).

Судом першої інстанції не враховані правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 09 грудня 2020 року по справі № 617/763/16-ц та у постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 570/4524/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 750/2950/18.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася про дату, місце та час судового засідання повідомлена належним чином. Представник скаржника - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, зазначені в апеляційній скарзі.

У судове засідання представник відповідача Лозно-Олександрівської селищної ради Луганської області не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. На адресу Луганського апеляційного суду від Лозно-Олександрівської селищної ради Луганської області надійшла заява про розгляд справи без участі її представника.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення п`ятдесятої (позачергової) сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 50/33 від 28 травня 2020 року не порушило принцип земельного законодавства та не позбавило позивача можливості реалізувати своє право на безоплатне одержання у власність спірної земельної ділянки, яку позивач розумно очікувала одержати у власність першою, звернувшись до відповідача з відповідним клопотанням та першою отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність, оскільки рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку, а першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди.

За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням шостої сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 6/13 від 14 квітня 2016 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту с. Вільшани Троїцького району Луганської області, орієнтованою площею до 2-х га (контур 524) (а.с. 14).

Позивачкою до заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки було подано графічні матеріали щодо бажаного місця розташування земельної ділянки, відмінні від графічних матеріалів поданих ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 було замовлено в землевпорядній організації, яка мала ліцензію на проведення робіт із землеустрою відповідно до закону, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, сплачено відповідні послуги (а.с. 20-27).

Рішенням двадцять шостої сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 26/10 від 26 жовтня 2017 року ОСОБА_2 також було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту с. Вільшани Троїцького району Луганської області, орієнтованою площею 2, 00 га, контур НОМЕР_1 (а.с. 17).

Рішенням п`ятдесятої (позачергової) сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 50/33 від 28 травня 2020 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га кадастровий номер :06:002:0006 за адресою: Луганська область, Троїцький район, село Вільшани та передано останній зазначену земельну ділянку із земель комунальної власності у приватну власність (а.с. 18).

Відповідно до статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, зокрема, належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пунктом «б» ч. 1 ст.121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118 та 186-1 ЗК України.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним, при цьому відповідний орган у випадку прийняття рішення про відмову в надані такого дозволу зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з положеннями частин четвертої, п`ятої, шостої статті 186-1 ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Згідно змісту статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

У частині першій статті 50 Закону України «Про землеустрій» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються лише у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) зазначено, що: «у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»). Отже, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною.

Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.

Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки в оренду зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод.

Отже, якщо земельна ділянка сформована, то розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження позбавлені будь-якого сенсу.

Водночас розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження хоча й здійснюється заявником з метою отримання земельної ділянки в користування, однак вчиняється саме в інтересах територіальної громади чи держави з метою формування такої земельної ділянки. Тому в разі неотримання в користування такої земельної ділянки особа, яка понесла витрати на розробку та погодження проекту землеустрою, за умови формування земельної ділянки, може претендувати на відшкодування здійснених витрат.

Враховуючи викладене, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку.

Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод.

Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкод».

Як вбачається з матеріалів справи позивач отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства 14 квітня 2016 року, 23 травня 2016 року уклала договір на розроблення документації із землеустрою, 25 червня 2020 року уклала договір з Луганською регіональною філією Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на виконання землевпорядних (землеоціночних) робіт з метою виготовлення проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. щодо відведення земельної ділянки сама зволікала з його розробкою та поданням на затвердження.

Відповідач ОСОБА_2 , отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку відповідно до рішення №26/10 від 26 жовтня 2017 року двадцять шостої сесії Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області сьомого скликання, розробила проект та подала на затвердження проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки Привільській сільській раді. Рішенням п`ятдесятої сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 50/33 від 28 травня 2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га кадастровий номер :06:002:0006 за адресою: Луганська область, Троїцький район, с. Вільшани та передано останній зазначену земельну ділянку із земель комунальної власності у приватну власність.

Тобто, спірна земельна ділянка сформована на підставі технічної документації, складеної на замовлення ОСОБА_2 . Позивачем та її представником не надано суду доказів того, що скаржник користувалася вказаною земельною ділянкою, та не надано доказів того, що позивачка подала на затвердження Привільської ради проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки раніше ОСОБА_2 . На час ухвалення оскаржуваного рішення, позивачкою не було виготовлено технічну документацію на спірну земельну ділянку, позивачем не доведено факту порушення його прав відповідачами. Тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог позивачу.

З урахуванням вищевикладеного, є необґрунтованими доводи позивача про те, що передача у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки, на яку їй та позивачці було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення однієї і тієї ж земельної ділянки, порушує її право на отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Посилання позивача не те, що судом не враховані правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 09 грудня 2020 року по справі № 617/763/16-ц та у постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 570/4524/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 750/2950/1 не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини у вказаних справах відмінні від фактичних обставин у цій справі. Судом першої інстанції вірно враховано правові висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц та у постанові Верховного Суду від ь07 липня 2021 року у справі №308/1599/18.

Посилання представника позивача про те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі позивача та його представника, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Апеляційна скарга не містить таких доводів.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 09 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 14 січня 2022 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді В.В. Кострицький

М.В. Назарова