Справа № 266/5478/21
Провадження № 2/266/152/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Іванця О.Д., за участі секретаря судового засідання Новак О.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Маріуполя із зазначеним позовом звернулась ОСОБА_1 , в обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді: будинку АДРЕСА_1 , грошових вкладів. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , крім неї немає. На час відкриття спадщини, вона постійно проживала з батьком за вищевказаною адресою. Після смерті батька, позивачка прийняла на себе всі цивільні права та обов`язки, які мали майновий характер і були пов`язані з доглядом та утриманням будинку, земельної ділянки та правом користування. У встановлений законом термін вона звернулася до Другої Маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. 08 грудня 1990 року державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за №299 (номер у спадковому реєстрі:1789080). Свої спадкові права на майно, у вигляді грошових вкладів вона оформила, проте не змогла оформити своє право власності на будинок. Нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності у зв`язку з тим, що нотаріальні документи були передані до Донецького обласного нотаріального архіву. Крім того, як з`ясувалося, при житті ОСОБА_2 отримав усі дозвільні документи на будівництво будинку, побудував його, рішенням виконавчого комітету був затверджений акт приймання будинку, але у зв`язку з тим, що нормами діючого на той час законодавства підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку, а виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалось з його реєстрацією, останній за життя з об`єктивних причин не мав правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Можливість державної реєстрації права власності за спадкодавцем ОСОБА_2 втрачена. Відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння разом з відсутністю нотаріальних документів виключає можливість реалізувати свої спадкові права. З урахуванням викладеного, просила визнати за нею право власності на житловий будинок, загальною площею 69,7 кв.м., житловою 43,1 кв.м. з прилеглими господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батько ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 16.09.2021 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 23.12.2021 року по справі закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

Позивач та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Від представника відповідача ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі за наявними в матеріалах справи доказами та прийняття рішення на розсуд суду.

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 , виданим Жовтневим РАЦС м. Жданова (Маріуполя) 07.04.1959 року, батьком ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , записано ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_6 .(а.с. 10).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 24.06.1978 року, 24.06.1978 року укладено шлюб між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після укладення шлюбу дружиною обрано прізвище ОСОБА_8 , про що зроблено актовий запис №2160.(а.с.10)

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , виданого 04.05.1989 р. Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Маріуполя, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис №298.(а.с.64)

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_4 , виданого 12.02.1990 р. Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Маріуполя, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №113.(а.с.11)

На підставі рішення виконкому Портовської районної ради депутатів м. Жданова від 16 лютого 1955 року, протокол № 5 та договору про видачу в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 25 жовтня 1955 року, ОСОБА_2 було надано земельну ділянку загальною площею 552,7 кв.м. для будівництва жилого будинку житловою площею 22,24 кв.м. 16.04.1955 року міським архітектором затверджено проект будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Держархбудконроль 10.11.1955 року дозволив ОСОБА_2 виконання будівельних робіт. (а.с.18-22)

За змістом акту про прийомку індивідуального домоволодіння від 22 березня 1962 року №8, 16.04.1955 року міським архітектором затверджено проект будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Держархбудконроль 10.11.1955 року дозволив ОСОБА_2 виконання будівельних робіт. Будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 розпочато в травні 1957 року, завершено в жовтні 1961 року, житлова площа 26,0 кв.м., загальна 40 кв.м.(а.с.26)

Рішенням виконавчого комітету Жовтневого районної ради м. Жданова від 22.03.1962 року, протокол №8, затверджено акт приймання індивідуального домоволодіння по АДРЕСА_1 побудованого ОСОБА_2 .(а.с. 27)

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на домоволодіння АДРЕСА_1 , виготовлений станом на 21.07.2021 року, встановлено, що воно складається з наступних будівель і споруд: А-1 житловий будинок (1961 року спорудження), А1-1 житлова прибудова (1984 року спорудження), а-1 прибудова (1961 року спорудження), а1-1 тамбур (1984 року спорудження), а1-1 тамбур (1984 року спорудження), В-1 літня кухня (1984 року спорудження), Е-1 гараж (1984 року спорудження), Ж-1 сарай (1984 року спорудження), Д-1 убиральня (1984 року спорудження), №1 огорожа. Власником домоволодіння зазначено ОСОБА_2 . (а.с.32)

Згідно з відомостями будинкової книги для прописки громадян, проживаючих у місті Маріуполі, на момент відкриття спадщини спадкоємець ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала у спірному домоволодінні разом зі спадкодавцем станом на момент його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у подальшому місце реєстрації та проживання до моменту смерті не змінювала.(а.с.13-17)

Згідно довідки ККП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» від 26.11.2021 року встановлено, що станом на 2003 рік право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано.(а.с.68)

Відомості про право власності домоволодіння АДРЕСА_1 згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відсутні.(а.с.69)

08 грудня 1990 року державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори за заявою спадкоємця ОСОБА_1 про прийняття спадщини, заведено спадкову справу після померлого ОСОБА_2 , якій присвоєно номер у спадковому реєстрі:1789080.(а.с.71)

Згідно листа Другої маріупольської державної нотаріальної контори встановлено, що документи нотаріальної контори за період з 1950 по 1993 роки включно передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який розташований за адресою: 83014, м. Донецьк, вул. Нижнєудінська, 3. Доступ до архівних документів на даний час відсутній, у зв`язку зі знаходженням м. Донецька на тимчасово окупованій території України.(а.с.70)

Постановою державного нотаріуса Другої маріупольської державної нотаріальної контори від 20.08.2021 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.33)

До правовідносин щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_2 підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР.

Частинами першою та другою статті 524 ЦК Української РСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 549 ЦК України, спадкоємець є таким, що прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені у цій статті дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , тобто фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, чинного на дату звернення до суду із зазначеним позовом, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Тому при вирішенні даного спору слідує застосовувати законодавство, яке визначало умови та правові наслідки будівництва житлових будинків на момент його завершення, зокрема Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийняту відповідно до цього Указу постанову Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків".

Відповідно до вказаних нормативних актів підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів.

З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у Інформаційному листі від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

До прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», на законодавчому рівні не було закріплено обов`язку введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 3.2. розділу 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається у порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього у порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Зважаючи на викладене, суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Керуючись статтями 3,12,81,247,258-259,263-268,279 ЦПК України, ст. 86,524, 548, 549 ЦК УРСР ( в ред.1963 року), суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на спадщину - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на житловий будинок, загальною площею 69,7 кв.м., житловою 43,1 кв.м. з прилеглими господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Приморський районний суд м. Маріуполя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Іванець О. Д.