ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 522/11639/21

Апеляційне провадження №22-ц/813/483/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого -Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М.,

за участю секретаря Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Пославської Ольги Іванівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 07 липня 2021 року, постановлену під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову

В червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним (а.с.виділених матеріалів 1-5).

В обґрунтування позову зазначив, що 16 грудня 2008 року, будучі власником 2/3 квартири АДРЕСА_1 , він, вважаючи, що укладає з сином (відповідачем) договір довічного утримання, підписав договір дарування. Після чого відповідач, маючи у власності 1/3 частини вказаної квартири, став власником всієї квартири. У травні 2021 року він (позивач) дізнався про звернення сина до суду із позовом до нього про визнання його таким, що втратив право користування квартирою, яка є єдиним житлом для нього.

На підставі наведеного, посилаючись на вимоги ч.1 ст.229 ЦК України, позивач просив суд, у зв`язку із допущенням помилки під час укладання правочину:

- визнати недійсним договір дарування від 16 грудня 2008 року на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Абусовою Г.Р. та зареєстрованим в реєстрі за № 3211 від 16 грудня 2008 року;

- скасувати рішення про реєстрацію 2/3 частки власності квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , реєстраційний номер 23000287, проведену 18 грудня 2008 року на підставі договору дарування 2/3 квартири від 16 грудня 2008 року;

- встановити, що рішення суду є підставою для поновлення державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на 2/3 квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, виданого 13 травня 2008 року Другою ОДНК, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2029.

Разом з позовною заявою ОСОБА_2 надав суду заяву про забезпечення позову, в якій просив:

- заборонити ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо розпорядження та реалізації 2/3 частин квартири АДРЕСА_2 до ухвалення рішення по справі та набрання ним законної сили;

- заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії (реєстрацію прав та їх обтяжень) з 2/3 квартири АДРЕСА_2 до ухвалення рішення по справі та набрання ним законної сили (а.с.виділених матеріалів 55-57).

Заява обґрунтована тим, що відповідач вживає заходи щодо продажу спірного майна, намагається виписати його (позивача) з квартири, тому невжиття заходів забезпечення позову ускладнить та зробить неможливим виконання рішення суду про скасування договору дарування, а продаж майна зробить власником іншу особу, що унеможливить виконати майбутьного рішення суду.

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 07 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено (а.с.виділених матеріалів 63-64).

Заборонено ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо розпорядження та реалізації 2/3 частин квартири АДРЕСА_2 до ухвалення рішення по справі та набрання ним законної сили.

Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії (реєстрацію прав та їх обтяжень) 2/3 квартири АДРЕСА_2 до ухвалення рішення по справі та набрання ним законної сили.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості.

13 серпня 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення, в якій посилався на відсутність у позивача майна та розгляд справи про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в якому він зареєстрований, та завдання йому ( ОСОБА_1 ) фінансових збитків забезпеченням позову, що виразилось у позбавленні його права здавати квартиру в оренду. На підставі наведеного просив суд застосувати зустрічне забезпечення шляхом внесення позивачем ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду грошових коштів у сумі 100 000 грн. (а.с.виділених матеріалів 76-80).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 16 серпня 2021 року в задоволенні клопотання про зустрічне забезпечення відмовлено (а.с.виділених матеріалів 112-113).

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Пославська О.І. в інтересах відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просила скасувати ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 07 липня 2021 року (а.с.виділених матеріалів 111-116).

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 послалась на те, що суд першої інстанції не врахував, що:

- ОСОБА_1 є єдиним власником спірної квартири понад 13 років, а оскаржувана ухвала порушує його право на володіння, користування і розпорядження своєю власністю;

- позивач не подав до заяви про забезпечення позову жодних доказів тому, що він у 2008 році, укладаючи договір дарування, помилився у реальних правових наслідках вчиненого правочину;

- забезпеченням позову йому (відповідачу) завдано значні фінансові збитки у вигляді неможливості здати квартиру в оренду і суд не застосував зустрічне забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов.

В судове засідання, призначене на 18 січня 2022 року позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 , будучі належним чином повідомлені про слухання справи, не з`явились, що з огляду на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності (а.с.виділених матеріалів 158-163). Адвокат Пославська О.І. надала суду заяву про розгляд справи без участі апелянта та його представника (а.с.виділених матеріалів 121). Разом з тим, в судове засідання з`явився представник відповідача Андрєєв В.М.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову та наявність правових підстав для її задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Ухвала суду від 16 серпня 2021 року про відмову у вжитті заходів зустрічного забезпечення апелянтом не оскаржена, тому з огляду на вимоги ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктах 2,4 якої передбачено, що позов може забезпечуватись забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 ст.150 ЦПК України).

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Встановивши, що предметом спору, який виник між сторонами у справі, є визнання недійсним договору дарування 2/3 спірної квартири від 16 грудня 2008 року; між заходом забезпечення позову і предметом позову існує безпосередній зв`язок, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки відчуження спірного майна, може призвести до ускладнення виконання рішення суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 . Вжиті заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Посилання позивача на намагання відповідача продати спірну квартиру підтвердженого копією позовної заяви останнього про визнання особи ( ОСОБА_2 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій він визнає свій намір продати спірну квартиру (а.с.виділених матеріалів 41-45).

Отже позивачами належним чином обґрунтовано існування об`єктивних ризиків невиконання чи утруднення виконання у майбутньому можливого рішення суду у цій справі.

Доводи апелянта, що оскаржувана ухвала порушує його право власності є необґрунтованими, оскільки застосування заходів забезпечення права має тимчасовий характер та не перешкоджає відповідачу як власнику майна володіти та користуватись своїм майном, в тому числі здавати квартиру в оренду.

Доводи апелянта щодо ненадання позивачем суду жодного доказу на підтвердження доводів позовної заяви, є неспроможними з огляду на таке.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим, в подальшому, виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відтак, доводи апелянта щодо необґрунтованих та незаконних позовних вимог, які заявлені позивачем, до уваги не приймаються, оскільки тільки під час розгляду справи по суті суд надає правову оцінку заявленим позивачем вимогам, під час же вирішення питання щодо забезпечення позову/скасування заходів забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується.

З урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають вимогам закону і підтверджуються виділеними матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування заходів зустрічного забезпечення позову не приймаються до уваги, оскільки ухвалу про відмову у вжитті заходів зустрічного забезпечення позову відповідач не оскаржував, тому апеляційний суд не уповноважений у даній справі за заявою про забезпечення позову надавати правову оцінку ухвалі про відмову у вжитті заходів забезпечення позову, виходячи із принципу юридичної визначеності.

Апелянтом не надано до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновків щодо незаконності і неправильності судового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Пославської Ольги Іванівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 07 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 січня 2022 року.

Головуючий:

Судді: