Справа № 740/5738/21
Провадження № 2/740/167/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2022 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Зінич А. С., Лазоренко Л. Ю.,

учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 ,

-представник позивача ОСОБА_2 ,

-відповідачка ОСОБА_3 ,

-представник відповідачки ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості з аліментів, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

установив:

У жовтні 2021 року позивач подав до суду вказаний позов, в якому просив звільнити його від сплати заборгованості з аліментів, які стягуються на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2008 року, що утворилася з вересня 2021 року, припинити стягнення аліментів за цим рішенням та стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина.

Позов мотивовано тим, що позивач з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2008 року задоволено позов ОСОБА_3 , з позивача стягнуто аліменти на утримання сина.

З червня 2021 року син фактично проживає з позивачем, знаходиться на повному його утриманні, тобто позивач самостійно утримує сина, відповідачка жодної матеріальної допомоги добровільно на утримання сина не надає, при цьому створені усі достатні та належні умови для його проживання.

Оскільки сторони не досягли згоди в позасудовому порядку щодо припинення стягнення аліментів на дитину з позивача на користь відповідачки та сплату аліментів на користь позивача, то позивач змушений звернутися до суду.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 10 грудня 2021 року 09-00 год., яке в подальшому відкладено на 10 січня 2022 року.

У відзиві на позов відповідачка заперечила проти задоволення позову в повному обсязі, пославшись на те, що неповнолітній син ОСОБА_6 постійно проживає та зареєстрований разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . З позивачем син не проживає, а лише іноді ночує в нього з її дозволу. Підтвердженням того, що син проживає разом з матір`ю є довідка про склад сім`ї, де зазначено, що відповідачка проживає з братом ОСОБА_7 , 1993 р. н., та сином ОСОБА_5 , 2007 р. н.

Крім того, згідно з витягом з рішення відділу опіки та піклування Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 15.01.2009 року про надання побачень ОСОБА_1 з дитиною, визначено дні та години зустрічей за місцем проживання дитини, при цьому відповідачка не заперечувала проти таких побачень та відпускала дитину до батька. На думку відповідачки, позивач вирішив скористатися такою довірою та задля того, щоб у подальшому уникнути заборгованості зі сплати аліментів на дитину він і подав указаний позов.

У трикімнатній квартирі відповідачки створені належні умови для проживання сина, є його особиста кімната, з ремонтом, в якій знаходяться речі дитини. Відповідачка не позбавлена батьківських прав, піклується про свою дитину, відвідує школу, про що свідчить довідка з навчального закладу, де навчається дитина. Місце проживання дитини в родині батька не визначене а ні рішенням суду, а ні підтвердженим висновком органу опіки та піклування, будь-якими іншими доказами.

Проживання сина з матір`ю та утримання нею свого сина підтверджується копіями банківських квитанцій, з який убачається купівля речей з інтернет-магазину, спільним відвідуванням кінотеатру, проведення з дитиною дозвілля та поповнення рахунку мобільного телефону, що можуть засвідчити свідки. Проживання дитини за адресою позивача не носить постійного характеру, є мінливим, дитина відвідує батька тоді коли на це бажання і залишається у нього теж, тоді коли має на це бажання та дозвіл матері.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з викладених у ньому обставин та просили задовольнити. Зокрема, позивач зазначив, що починаючи з червня 2021 року і станом на час розгляду справи в суді син проживає разом з ним, у той час, як відповідачка продовжує отримувати аліменти від позивача на утримання сина, що, на його думку, є незаконним. Він погасив заборгованість за аліментами, а з вересня 2021 року перестав сплачувати аліменти, оскільки син після літа залишився проживати з ним. Представник позивача зауважив, що проживання дитини з батьком є підставою для припинення стягнення аліментів, звільнення від заборгованості з аліментів та стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача.

Відповідачка та її представник заперечили проти задоволення позову, зазначивши, що дитина зареєстрована з відповідачкою та проживає разом з нею. Син дуже любить батька, а тому часто відвідує його, залишається в нього ночувати, однак постійно в нього не проживає. На їхню думку, ціль позову одна позивачу потрібні гроші, оскільки в нього кризова ситуація.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; має повних 14 років) пояснив, що з червня 2021 року і на цей час постійно проживає разом з батьком, і в подальшому планує проживати з ним. Також він ходить до матері, де інколи залишається ночувати, там є деякі його речі.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), яка є подругою відповідачки ОСОБА_9 , пояснила, що ОСОБА_6 живе з матір`ю, а до батька їздить на вихідні. Вона товаришує з відповідачкою, буває в неї вдома і бачила, що в ОСОБА_6 є окрема кімната, він забезпечений всім необхідним. ОСОБА_9 турботлива мати, купує все необхідне сину, всім його забезпечує. Їй відомо, що ОСОБА_6 їздить то туди, то сюди, на літніх канікулах був у батька, а після літа невідомо.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), яка є подругою відповідачки ОСОБА_9 , пояснила, що подруга бере участь у вихованні сина, проводить з ним дозвілля, купує речі, належно виконує материнський обов`язок. Вона як подруга буває в гостях у ОСОБА_9 , приблизно раз на тиждень, і знає, що в ОСОБА_6 є окрема кімната, де знаходяться його речі, підручники. ОСОБА_6 проживає з матір`ю, вона бачила часто там його.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_11 начальник сектора профілактики правопорушень серед дітей Служби у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради пояснила, що до них звернулися обоє батьків із заявами про обстеження умов проживання, а тому завданням було саме обстежити умови проживання батьків і було видано два акти про це, в обох батьків належні умови проживання дитини. Питання про визначення місця проживання дитини не ставилося, а тому і не з`ясовувалася думка дитини з цього питання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Суд установив, що сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2008 року задоволено позов ОСОБА_3 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на сина ОСОБА_6 аліменти у розмірі ј частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Разом з цим установлено, і це підтвердив ОСОБА_5 у судовому засіданні, який станом на час подання цього позову до суду і розгляду справи в суді досяг 14-річного віку, останній з червня 2021 року фактично постійно проживає з батьком ОСОБА_1 , і ця обставина не спростована відповідачкою та допитаними в судовому засіданні іншими свідками.

При вирішенні зазначеного спору між сторонами суд керується такими міркуваннями.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 3 указаної Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Частинами 1, 3 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно зі ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Аналіз наведених законодавчих норм в їх сукупності дає підстави для висновку, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина.

У ч. 1 ст. 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Верховним Судом у постанові від 04 вересня 2019 року в справі № 711/8561/16-ц зроблено правовий висновок, що сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України. При зміні обставин батько, з якого стягують аліменти за рішенням суду, має право звернутись до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, якщо дитина проживає з ним.

За своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Тому для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми ч. 4 статті 273 ЦПК України і обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним.

За таких обставин суд вбачає підстави для застосування до спірних правовідносин аналогії закону та аналогії права, що передбачено ст. 10 СК України.

Так, нормою ст. 18 СК України закріплене право кожного учасника сімейних відносин, який досяг 14 років, на судовий захист свого права та інтересу, та визначено можливі способи такого захисту, серед яких припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 179 СК України визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно зі статтею 191 СК України присуджені судом аліменти мають сплачуватись від дня пред`явлення позову.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

З огляду на те, що неповнолітня дитина сторін визначила своє місце проживання з батьком, що цілком узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 160 СК України, то фактичні підстави для сплати батьком аліментів відпали.

Судом установлено, що з того часу, як дитина стала проживати з батьком, мати періодично надає сину матеріальну допомогу шляхом перерахування коштів на картковий рахунок, купує речі, що підтверджується наданими відповідачкою письмовими доказами і не заперечується позивачем та самою дитиною. Водночас такі дії відповідачки не можуть розцінюватись як виконання нею обов`язку утримувати дитину до її повноліття, оскільки спосіб, умови та розмір своєї участі в утриманні дитини відповідачка визначила самостійно без узгодження з позивачем і самою дитиною.

Аргументи відповідачки про те, що метою цього позову є уникнення позивача від сплати заборгованості за аліментами є безпідставними, не спростовують висновків суду про наявність підстав для припинення стягнення аліментів.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 82, 89, 141, 259, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості з аліментів, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_1 ) від сплати заборгованості з аліментів на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_2 ) на неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2008 року, що утворилася з 01 вересня 2021 року і до набрання цим рішенням законної сили.

Припинити з дня набрання цим рішенням законної сили стягнення аліментів з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_2 ) на неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2008 року.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_1 ) аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 жовтня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене і підписане 14 січня 2022 року.

Суддя І. М. Шевченко