ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1949/22 Справа № 175/749/20 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив усунути йому, ОСОБА_2 ,перешкоди у користуванні 1/4 частиною садиби, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення до садиби; зобов`язати ОСОБА_1 видати ОСОБА_2 , дублікати ключів від хвіртки у двір, вхідних дверей житлового будинку, в`їзних воріт та вхідних дверей у гараж, вхідних дверей до літньої кухні та вхідних дверей до сараю, що знаходяться на території садиби, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . та стягнути з відповідачки судові витрати (а.с.1-5).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні 1/4 частиною садиби, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення до садиби.

Зобов`язано ОСОБА_1 видати ОСОБА_2 , дублікати ключів від хвіртки у двір, вхідних дверей житлового будинку, в`їзних воріт та вхідних дверей у гараж, вхідних дверей до літньої кухні та вхідних дверей до сараю, що знаходяться на території садиби, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.162-166).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Зазначає, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки його право на володіння, користування та розпорядження майном не порушено (а.с.162-166).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з вересня 2000 року, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано(а.с.25-26).

Під час перебування у шлюбі сторонами придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на вищевказане домоволодіння було зареєстровано у встановленому законом порядку за ОСОБА_3 1/4 частина домоволодіння; за ОСОБА_4 1/4 частина домоволодіння; за ОСОБА_2 1/4 частина домоволодіння; за ОСОБА_1 1/4 частина домоволодіння, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.23-24).

В вересні 2019 року ОСОБА_1 , під час тимчасової відсутності ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , без його згоди змінила замки від хвіртки у двір, вхідних дверей житлового будинку, в`їзних воріт та вхідних дверей у гараж, вхідних дверей до літньої кухні та вхідних дверей до сараю, що знаходяться на території садиби, що позбавило позивача доступу до належного йому майна.

10 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Керівника органу досудового слідства Дніпровського районного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про кримінальне правопорушення передбачене ст. 356 КК України (а.с.14-15), що підтверджується талоном-повідомленням № 44 від 10 грудня 2019 року (а.с.16).

Відповідно до висновку за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 10 грудня 2019 року, ОСОБА_2 було повідомлено, що між ним та відповідачкою склалися цивільно-правові відносини, які вирішуються в судовому порядку(а.с.44-45).

Відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань за вищевказаним фактом було відкрито кримінальне провадження за реєстраційний номером №0000045 від 11 січня 2020 року (а.с.11).

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 26 травня 2020 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045 від 11 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.63-64).

07 грудня 2020 року ОСОБА_2 було направлено пропозицію ОСОБА_1 про припинення порушення права користування 1/4 частиною садиби, та передати ключі від житлового будинку та всіх господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 та укладення договору про виділ у натурі частки садиби, яка залишилася відповідачкою поза увагою (а.с.127-134).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином доведено, що між сторонами виникла конфліктна ситуація з приводу користування спільним майном, яку сторони не можуть вирішити мирним шляхом та приймаючи до уваги, що спірний житловий будинок належить сторонам в рівних частинах (кожному по 1/4 частині), суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог та необхідності задоволення їх в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах: від 05 листопада 2014 року у справі N 6-158цс14, від 16 листопада 2016 року у справі N 6-709цс16, від 16 січня 2019 року у справі № 309/2477/16-ц.

З матеріалів справи слідує, що позивач є власником 1/4 частини домоволодіння, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.23-24).

Відповідачка чинить перешкоди ОСОБА_2 в користуванні будинком та земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У відзиві на позовну заяву відповідачка зазначила, що нею дійсно вчинено заміну замка, але виключно на вхідних дверях до будинку, внаслідок несправності, дублікат нових ключів нею було надано позивачу.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивач є власником 1/4 частини домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; встановивши, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні його власністю, що полягають у конфліктах, які пов`язані з вкрай неприязними стосунками між сторонами; встановивши, що спірний будинок в натурі не поділений, порядок користування будинком не визначений, що визнано сторонами, - колегія приходить до висновку про обґрунтованість рішення місцевого суду.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: