241/211/21
2/241/35/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

(повний текст)

05.01.2022 року Першотравневий районний суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Чудопалової С.В.,

за участю секретаря Небиліченко Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Векліча С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш цивільну справу за позовом Маріупольської окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави до Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, ОСОБА_4 ,треті особи: відділ Державної служби України з питань геодезії картографії та кадастру в Мангушському районі Донецької області, Національний природний парк «Меотида», Державне підприємство «Приазовське лісове господарство», Приватний нотаріус Лашина Наталія Геннадіївна про визнання незаконним та скасування рішення Мелекінської сільської ради, визнання недійсним державної реєстрації права власності на земельну ділянку №24353762 від 10.01.2018 року, зобов`язання повернення земельної ділянки ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, ОСОБА_4 , треті особи: відділ Державної служби України з питань геодезії картографії та кадастру в Мангушському районі Донецької області, Національний природний парк «Меотида», Державне підприємство «Приазовське лісове господарство», Приватний нотаріус Лашина Наталія Геннадіївна, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Мелекінської сільської ради від 19.06.2009 року № 5/26-1574 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу ділянки у власність гр. ОСОБА_5 », визнати протиправним та скасувати рішення реєстратора приватного нотаріуса Лашиної Н.Г. від 11.01.2018 року №3916938, на підставі якого за ОСОБА_4 зареєстроване право власності та об`єкт нерухомості майна земельну ділянку, площею 0,0700 га, кадастровий номер :02:000:1479 розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстровий номер об`єкту нерухомості майна 239, а також скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_4 на зазначене вище об`єкт нерухомості, зобов`язати ОСОБА_4 повернути земельну ділянку та стягнути з відповідача на користь Донецької обласної прокуратури здійснені нею судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову. Позов мотивований тим, що позивачем за результатами вивчення матеріалів кримінального провадження №0000053 від 03.03.2016р. встановлено ряд порушень вимог земельного та водного законодавства під час відведення у власність земельних ділянок на території Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області. Так, земельна ділянка, загальною площею 0,0700 га по АДРЕСА_2 із кадастровим номером :02:000:1479, яка рішенням Мелекінської сільської ради 5/26-1574 від 19.06.2009 року, була передана гр. ОСОБА_5 у власність, розташована в прибережній захисній смузі та водоохоронній зоні Азовського моря на землях природно-заповідного фонду, яка знаходиться у постійному користуванні ДП «Приазовське лісове господарство», та увійшла до складу національного природного парку «Меотида». У подальшому, на підставі вказаного рішення відділом Держкомзему у Першотравневому районі 05.10.2009 року ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №753647. Після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Лашиною Н.Г., на підставі свідоцтва про право на спадщину, за заповітом №89 від 10.01.2018р. зареєстровано право власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0700 га, з кадастровим номером :02:000:1479 . Рішення сільської ради прийнято в порушення вимог земельного та водного законодавства України з огляду на наступне. В рамках кримінального провадження №0000053 постановою слідчого від 28.08.2017р. було залучено в якості фахівця геодезиста ТОВ «Проектно-експертна фірма «Землі Приазов`я» №275 від 28.03.18р.23.02.2017 р. зазначено, що земельна ділянка, яка надана у власність ОСОБА_4 , розташована в межах від 10 до 250 метрів від урізу води та знаходиться в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря на землях природно-заповідного фонду. Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства №216 від 13.09.2017 р., проведеної управлінням контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, встановлено, що рішення Мелекінської сільської ради, які відображені в Додатку №1 до цього акту, щодо надання згоди та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для громадської та житлової забудови, передано у власність громадянам земельні ділянки та території Мелекінської сільської ради прийняті всупереч ст. ст. 58,60,62 Земельного кодексу України, ст. ст. 88-90 Водного кодексу України. Прибережна захисна смуга може використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності, а землі, на яких розташована прибережна смуга, не підлягає відчуженню. Якщо межі прибережної захисної смуги уздовж морів навколо морських заток і лиманів не встановлено за проектом землеустрою, то прибережна захисна смуга визначається шириною не менш двох кілометрів від урізу води. Відповідний проект землеустрою встановлення розмірів та меж прибережної захисної смуги Мелекінською сільською радою не розроблено та не затверджено. Відсутність такого проекту та не визначення відповідними органами державної влади та території, межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися, як відсутність самої прибережної захисної смуги та правомірність передачі у приватну власність ділянок, розташованих у нормативно визначеній смузі від урізу води. Крім того, відповідно до листа Національного природного парку «Меотида» від 14.08.2017 р. №Р-170, земельна ділянка передана у власність ОСОБА_6 кадастровий номер :02:000:1479 у відповідності до Проекту створення національного природного парку «Меотида» відноситься до земель під об`єктами природно-заповідного фонду. Відповідно до висновку №2777-2821 за результатами проведення судової земельно- технічної експертизи від 21.05.2018 року щодо земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:1479, зазначена земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с. Білосарайська Коса, а оскільки суміжним користувачем згідно вищезазначеного витягу з ДЗК є національний природний парк «Меотида», то дана земельна ділянка знаходиться на території національного природного парку «Меотида». Таким чином, Мелекінська сільська рада не могла розпоряджатися даною земельною ділянкою, оскільки не відноситься до земель комунальної власності. Тому рішення Мелекінської сільської ради від 19.06..2009 р. №5/26-1574 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність гр. ОСОБА_5 » прийнято всупереч ст. ст. 58,60,62,96,112 Земельного кодексу України, ст. ст. 88-90 Водного кодексу України та має бути визнане недійсним , оскільки вказаним рішенням виділено земельну ділянку прибережної захисної смуги та водоохоронної зони Азовського моря із земель природно-заповідного фонду для житлової та громадської забудови, що заборонено законодавством. Відповідно, рішення реєстратора приватного нотаріуса Лашиної Н.Г., про реєстрацію 10.01.2018р. за №24353762 права власності на земельну ділянку площею 0,0700 га, (з кадастровим номером :02:000:1479 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 239) за ОСОБА_4 має бути визнано протиправним та скасовано, а також скасовано і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна, та відповідно до вимог ст.1212ЦК України ОСОБА_4 зобов`язати повернути спірну земельну ділянку, як набуту без достатньої правої підстави на користь держави, в особі Донецької обласної адміністрації .

В обґрунтування підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді позивач зазначав, що оскільки Держгеокадастр та його територіальні органи не наділені повноваженнями щодо звернення до суду з позовами про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями, прокурор пред`являє цей позов в інтересах держави як позивач. Про наявність порушення інтересів держави та підстав для здійснення представництва інтересів держави у суді Маріупольській місцевій прокуратурі №1 стало відомо в ході здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадження №0000053 від 03.03.2016 та відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 13.07.2017 року про порушення вимог земельного законодавства за результатами акту перевірки №216-ДК/313/АО/10/01/-17 від 13.09.2017 року, відповідно до листа ТОВ «Проектно-експертна фірма «Землі Приазов`я» № 275 від 28.03.2018 року, висновків земельно-технічної експертизи № 2777-2821 від 21.05.2018 року під час якої встановлено факт, виділення земельних ділянок для будівництва житлових будинків та господарських споруд за межами населеного пункту із земель, природно-заповідного фонду в межах водоохоронної зони Азовського моря, яка надана в постійне користування ДП «Приазовський лісгосп». Отже, вибуття у приватну власність земельної ділянки водного фонду та віднесеної до земель природно-заповідного фонду з порушенням земельного, водного законодавства, незаконна зміна її цільового призначення порушує права та інтереси держави на розпорядження, володіння та користування даною земельною ділянкою. Тому просив позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді від 04.02.2021 року відкрито провадження у справі та спаву призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

09.11.2021 року ухвалою суду підготовче провадження у даній справі закрито та справу призначено до судового розгляду, а також даною ухвалою задоволено клопотання прокурора та замінено неналежного позивача Маріупольську місцеву прокуратуру №1 на належного позивача - Маріупольську окружну прокуратуру.

В судовому засідання представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі враховуючи надані письмові пояснення щодо заперечень відповідачів, зауважив, що передбачений ст. 257 ЦК України строк позовної давності пропущено з поважних причин, оскільки для встановлення наявності порушень чинного законодавства при прийнятті рішення Мелекінською сільською радою №5/26-1574 від 19.06.2009р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу ділянки у власність гр. ОСОБА_5 » необхідні спеціалісти, які мають спеціальні знання у цій сфері. Тому, за результатами вивчення лише вищевказаного рішення Мелекінської сільської ради було неможливо вирішити питання щодо його законності, без проведення відповідних перевірочних дій. Висновки земельно-технічної експертизи, яким зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером знаходиться за межами населеного пункту, були отримані ним лише 21.05.2018р. тому вважає, що вважає що строк звернення до суду пропущено з поважних причин, який просив поновити.

Представник відповідача 1 Терстуях О.П., - Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, надавши відзив на позов. Просила застосувати строк позовної давності, оскільки вважає що, позивач зазначає про порушення земельного законодавства йому стало відомо 03.03.2016., тому останнім днем для оскарження є 03.03.2019 року. Крім того, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і змінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави, про що також зазначено у п.п.45,47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19). В своїх позовних вимогах прокуратурою чітко не визначено кому саме належить спірна земельна ділянка ДП «Приазовське лісове господарство» чи НПП «Меотіда», але водночас просить повернути державі в особі Донецької обласної державної адміністрації. Також не відображено у позові, про те, що ці державні органи були повідомлені про порушення своїх інтересів та чому вони протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернулися до суду. Щодо правомірності прийняття рішення Мелекінською сільською радою від 19.06.2009 року №5/26-1574 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі ділянки у власність гр. ОСОБА_5 » зазначає, рішенням Мелекінської сільської ради від 19.06.2009 року №5/5-121 була надана згода на розробку проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_5 під будівництво житлового будинку в АДРЕСА_2 . На розгляд сесії Мелекінської сільської ради ОСОБА_5 було надано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з висновками Першотравневої районної санітарно епідеміологічної служби від 14.08.2009 року №1052, Державної екологічної інспекції Азовського моря від 10.11.2008 року №05/1181, ПРКП «Архітектурно планувальне бюро» від 10.11.2008 року, відділу Держкомзему у Першотравневому районі Донецької області від 26.12.2008 року №2010. Тому вважають, що рішення Мелекінською сільською радою від 19.06.2009 року №5/26-1574 прийнято в межах повноважень, з дотриманням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а громадянин ОСОБА_4 набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі свідоцтва від 10.01.2018 року №89 про право на спадщину за заповітом ОСОБА_5 від 20.06.2017 року №2004 по спадкові справі №97/2017 встановленому законодавством порядку, тому позовні вимоги безпідставні.

Представник відповідач 2 - адвокат Ботман О.О. в судовому засідання просила також відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на викладені та обґрунтовані пояснення надані до суду у вигляді відзиву на позовну заяву. Зазначає, що прокурором не доведено факту порушення прав та інтересів держави та протиправності оскаржуваного рішення Мелекінської сільської ради, що свідчить про не обґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Позивач у позовній заяві зазначає, що земельна ділянка, що є предметом спору увійшла до національного природного парку «Меотида» на підставі Указу Президента №1099/2009 від 25.12.2009 року. Станом на сьогодні Національний природний парк «Меотида» так і не було виконано вимог Указу Президента України №1099/2009 від 25.12.2009 року та умов вказаного Положення про національний природний парк «Меотида», а саме не визначено території парку, не затверджено проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території національного природного парку та не оформлено правовстановлюючих документів на земельні ділянки. З огляду на те, що Національним природним парком «Меотида» так і не було вчинено дій щодо розроблення та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки національного природного парку межі земельних ділянок так і не було встановлено та винесено на місцевості, а також не було отримано належних правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Тому вважає, посилання позивача, як на підставу звернення з позовною заявою про те, що спірна земельна ділянка увійшла до земель Національного природного парку «Меотида» безпідставним та необґрунтованим. Порушень з боку Мелекінської сільської ради не вбачається. Зазначила, що відповідно до викопіювання зі схем та згідно публічної кадастрової карти України, на час надання земельної ділянки у власність ОСОБА_5 , з/ділянка була у межах населеного пункту Б.Коса. Крім того, прокурор не має законних підстав звертатись з позовною заявою в інтересах держави, прокурором не надано жодних доказів не здійснення захисту чи здійснення захисту неналежним чином відповідним органом, до компетенції якого відноситься відповідні повноваження, про що зазначав Верховний Суд у своїх рішеннях. Прокурором не обґрунтовано чиї права та законні інтереси порушуються оскаржуваним рішенням. А також просила застосувати строк позовної давності, оскільки вважає, що про порушення свого права позивач довідався 03.03.2016р. Тому вважає позов необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи національного природного парку «Меотида» Векліч С.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги прокурора в повному обсязі надав письмові пояснення з цього приводу, зауважив, що вказана земельна ділянка розташована в прибережній захисній смузі, водоохоронній зоні Азовського моря на землях природно - заповідного фонду, яка знаходиться у постійному користуванні ДП «Приазовське лісове господарство» та увійшла до складу національного природного парку «Меотида». Державна установа національний природний парку «Меотида» був створений Указом Президента України від 25.12.2009 року №1099/2009 «Про створення національного природного парку «Меотида»» на підставі розділу ст.ст. 51-53 Закону України «Про природно - заповідний фонд України». Цей розділ визначає порядок створення й оголошення територій та об`єктів природно заповітного фонду, вимоги якого були чітко дотримані усіма відповідними державними органами влади та місцевого самоврядування. На південно - західній ділянці території національного природного парку «Меотида» межі парку співпадають з межами ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Білосарайська коса» - об`єкту природно заповідного фонду, який був створений Постановою Ради Міністрів Української РСР від 2810.1974 року №500, якій належав Державному підприємству «Приазовський лісгосп» та увійшов у склад національного природного парку «Меотида». Державне підприємство «Приазовський лісгосп» має державний акт на право постійного користування землею ІІ ДН №001941 від 12.12.2001 року. Відповідно до рішення Першотравневої районної ради народних депутатів від 17.05.2000 року №23/11-182 «Приазовському лісгоспу» надано у постійне користування 405,1 га землі у межах згідно з планом землекористування для ведення лісного господарства на території Мелекінської сільської ради. Згідно акту, у площу 405,1 га входить 301,2 га території заказника загальнодержавного значення «Білосарайська коса». У даному акті вказані межі та розташування межових знаків території природно -заповідного фонду. На плані зовнішніх меж вищезгаданого державного акту, графічне вказане, що на ділянці від Г до Д проходить розмежування території державного заказника «Білосарайська коса» та села Білосарайська Коса. Тобто у 2001 році на цій ділянці село Білосарайська Коса вже межувало із державним заказником і подальше збільшення території села у цьому місті у 2009 році могло бути тільки за рахунок території природно-заповітного фонду. Згідно Указу Президента України від 25.12.2009 року №1099/2009»Про створення національного природного парку «Меотида», до території національного природного парку «Меотида» погоджено в установленому порядку включення 20720,9531 га земель державної власності, а саме: 3580,9467 га земель, що надаються (у тому числі із вилученням у землекористувачів) національному природному парку в постійне користування згідно з додатком №1, 2762,7298 га земель, що включаються до складу парку без вилучення з додатком №2, а також 14377,2766 га прилеглих ділянок акваторії Азовського моря. Згідно Додатку 1 до зазначеного Указу до Переліку земель, надання яких (у тому числі з вилученням у землекористувачів) у постійне користування національному природному парку «Меотида» значиться - Державне підприємство «Приазовський лісгосп», площа земельної ділянки - 301,2 га. Територія ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Білосарайська Коса» ДП «Приазовський лісгосп», яка увійшла до складу територій національного природного парку «Меотида», знаходиться поза межами населеного пункту, що додатково підтверджено висновками відповідної експертизи, матеріали якої є у справі. Рішенням Мелекінської сільської ради від 2009 року №5/26-1574 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі ділянки у власність гр. ОСОБА_5 » останньому передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,0700 га у АДРЕСА_2 , із кадастровим номером :02:000:147, яка знаходиться на території ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Білосарайська Коса», який входить до національного природного парку «Меотида». Це підтверджене при накладенні графічних даних ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Білосарайська Коса» та електронних цифрових карт до «Проекту створення національного природного парку «Меотида» на Публічну кадастрову карту України. Цим рішенням Мелекінська сільська рада змінила цільове призначення земельної ділянки природно - заповідного та іншого природоохоронного призначення, лісогосподарського призначення, що перебувала у державній власності на землі житлової забудови, без погодження з Кабінетом Міністрів України. Таким чином, посадові особи Мелекінської сільської ради, у штатному розпису яких була посада спеціаліста землевпорядника , і який мав усі необхідні відомості щодо статусу цих чи інших територій сільської ради, а також архіви цих відомостей, при виділенні земельної ділянки ОСОБА_5 повинні були знати, та знали, що вказана земельна ділянка знаходиться на території об`єкту природно-заповідного фонду нашої державиі її виділення є незаконним. Вважає, що відповідним рішенням Мелекінської сільської ради від 2009 року №5/26-1574 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі ділянки у власність гр. ОСОБА_5 » були порушені інтереси держави, так як землі заказника загальнодержавного значення належать державі. Наданням спірної земельної ділянки у власність порушує право національного природного парку постійного користування земельною ділянкою, яка відповідно до ст.84 Земельного Кодексу України не підлягає передачі у приватну власність через її особливу цінність або призначення для забезпечення публічних інтересів.

Представник третьої особи відділу Державної служби України з питань геодезії картографії та кадастру в Мангушському районі Донецької області у судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Державного підприємства «Приазовське лісове господарство» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи Приватний нотаріус Лашина Наталія Геннадіївна в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №753647 від 05.10.2009 року вбачається, що на підставі рішення Мелекінської сільської ради від 19.06.2009 року № 5/26-1574, ОСОБА_5 у власність було передано земельну ділянку, площею 0,0700 га, у АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (а.с.23).

Після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Лашиною Н.Г., на підставі свідоцтва про право на спадщину, за заповітом №89 від 10.01.2018р. зареєстровано право власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0700 га, з кадастровим номером :02:000:1479 (а.с.67-69).

Згідно витягу з ЄРДР за №0000053 від 03.03.2016 року Маріупольським відділом Маріупольської місцевої прокуратури №1 здійснюються процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за ч.1 ст.366 КК України щодо посадових осіб Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області, які на підставі підроблених заяв про виділення земельних ділянок по АДРЕСА_2 в серпні 2008 року внесли недостовірні відомості до рішення сільської ради про надання згоди на розробку проекту відведення земельних ділянок за вказаною адресою (а.с. 24).

Крім того, згідно зазначеного витягу з ЄРДР від 19.08.2017 року Маріупольським відділом Маріупольської місцевої прокуратури №1 здійснюються процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за ч.1 ст.367 КК України щодо того, що посадові особи Мелекінської сільської ради та відділу Держкомзему у Першотравневому районі, неналежним чином виконуючи свої службові обов`язки, погодили виділення земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків в 2008-2012 роках, загальною площею більше ніж 3,4 га із земель, які на підставі рішення Першотравневої районної ради №23/11-182 від 17.05.2000 року передані в постійне користування ДП «Приазовський лісгосп» (державний акт на право постійного користування земельною ділянкою ІІ-ДН №001941, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 238 від 12.12.2001), а в 2005 р. на підставі проекту створення національного природного парку «Меотида» увійшли до складу об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до листа ТОВ «Проектно-експертна фірма «Землі Приазов`я» від 28.03.2018 року №275 зазначено, що земельна ділянка, яка надана у власність ОСОБА_4 , розташована в межах від 10 до 250 метрів від урізу води та знаходиться в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, що підтверджено актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 13.09.2017 року №216-ДК/338/АП/09/01/-17, а також актом обстеження земельних ділянок від 13.09.2017 року №216-ДК/313/АО/10/01/-17, листом Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 16 листопада 2017 року №10-5-0.41-1065/90-17.(а.с.25-33).

Відповідно до висновку №2777-2821 за результатами проведення судової земельно- технічної експертизи від 21.05.2018 року щодо земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:1479, зазначена земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с. Білосарайська Коса, а оскільки суміжним користувачем згідно вищезазначеного витягу з ДЗК є національний природний парк «Меотида», то дана земельна ділянка знаходиться на території національного природного парку «Меотида»(а.с.39-51).

Відповідно до висновку №1834-1875 судової оціночно-земельної експертизи від 18.06.2018р. вартість земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1479 становить 308007грн. (а.с.52-60).

Згідно із листом Національного природного парку «Меотида» від 14.08.2017 року № Р-170 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:1479, спірна земельна ділянка розташована у межах національного природного парку «Меотида». Проект зазначеного парку складений 03.02.2005 р.(а.с.61-69).

Як вбачається із рішення Мелекінської сільської ради № 5/5-152 від 17.10.2006 р., погоджено створення національного природного парку «Меотида» на території Мелекінської сільської ради за межами населених пунктів ради, в межах, вказаних у графічних матеріалах, загальною площею 1287,7397 га, в тому числі: з вилученням земельних ділянок із землекористування сільської ради 989,4467 га без установи тимчасових літніх, переносних будинків та загорож, без капітального будівництва(а.с.36-38).

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, згідно з положеннями статті 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, крім інших землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті в тому числі, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Згідно вимог статті 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Згідно зі статтею 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Відповідно до статті 90 Водного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних об`єктів, об`єктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, об`єктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд. Згідно із статтею 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передавати земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови із земель водного, фонду лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Вищенаведені законодавчі норми встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах законодавчо визначеної статтею 88 Водного кодексу України двокілометрової прибережної захисної смуги Азовського моря. Так, згідно із статтями 19, 20 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до статті 21 Земельного кодексу України , недійсним рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. За змістом частин першої, другої статті 3, статті 4 Водного кодексу України, пункту «а» частини першої статті 58, статей 59, 60, частини першої статті 84 Земельного кодексу України землі під водними об`єктами, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) i канали; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок, морів i навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Відповідно до положень статті 88 Водного кодексу України, Порядку визначення розмірів i меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486, Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року, розмір та межі прибережних захисних смуг встановлювались за проектами землеустрою (термін та зміст за статтею 50-54 Закону України «Про землеустрій»), а населених пунктів - відповідно до існуючих на час встановлення конкретних умов забудови. При наданні у користування земельних ділянок навколо зазначених та інших водних об`єктів, мали враховуватися ці положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, а у paзі відсутності землевпорядної документації (документації із землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об`єктів, збереження водних об`єктів мало бути досягнуто шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів i меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 з урахуванням конкретної ситуації. Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку. Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-16цс14 та постанові від 24 грудня 2014 року у справі № 6-206цс14. Також судом встановлено, що проект землеустрою щодо визначення розмірів водоохоронної зони у межах с. Білосарайська Коса не розроблявся спеціально уповноваженими органами, а отже, не узгоджувався з органами Мінекоресурсів, Держводгоспу, Держкомзему, власниками землі, землекористувачами і не затверджувався Мелекінською сільською радою. Не розроблявся і не затверджувався також у визначеному порядку окремий проект землеустрою зі встановлення меж прибережної захисної смуги із пляжною зоною. Разом з тим, відсутність такого проекту та невизначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватись, як відсутність самої прибережної захисної смуги та правомірність передачі у приватну власність ділянок, розташованих у нормативно визначеній смузі від урізу води. Всупереч наведеним вимогам земельного законодавства, враховуючи, що спірна земельна ділянка розташована в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, Мелекінською сільською радою при прийнятті оскаржуваного рішення порушено вимоги чинного земельного законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю, а тому зазначене рішення є незаконним. Крім цього, спірна земельна ділянка відноситься до об`єкту природно-заповідного фонду. У відповідності до ч.2 ст.5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України. В ч. 1 п. «є» ст. 39 цього Закону передбачено, що природні ресурси в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду відносяться до загальнодержавного значення. Ч.ч. 1, 2 ст. 61 зазначеного Закону встановлено, що ділянки суші та водного простору, природні комплекси й об`єкти, які мають особливу екологічну, наукову, естетичну і економічну цінність і призначені для збереження природної різноманітності, генофонду видів тварин і рослин, підтримання загального екологічного балансу та фонового моніторингу навколишнього природного середовища, вилучаються з господарського використання повністю або частково і оголошуються територією чи об`єктом природно-заповідного фонду України. До складу природно-заповідного фонду України входять державні заповідники, природні національні парки, заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні та зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва, заповідні урочища. Згідно п. «в» ч. 4 ст. 83 ЗК України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. За вимогами ч.4. ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд», межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Постанови Ради Міністрів Української РСР від 25.02.1980 року №132 «Про доповнення переліку державних заказників Української РСР» дана спірна земельна ділянка відноситься до ландшафтного державного заказника «Білосарайська коса» ,тобто відноситься до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, яка знаходиться у постійному користуванні ДП «Приазовське лісове господарство» та увійшла до складу національного парку «Меотида». Національний природний парк «Меотида» був створений Указом Президента України від 25 грудня 2009 року № 1099/2009 і спірна земельна ділянка увійшла до його складу. Проект встановлення прибережної захисної смуги на території Мелекінської сільської ради не розроблений та не затверджений, тому земельні ділянки не могли бути надані у приватну власність. Спірна земельна ділянка розташована відносно урізу води в межах визначеної ч.3 ст.60 Земельного кодексу України двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря,що підтверджено актом обстеження земельної ділянки від 13.09.2017.(а.с.31-33)

Отже спірна земельна ділянка не може бути передана у власність громадянам.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення Мелекінської сільської ради прийнято всупереч ст.ст.58,60,62,84,96,112 Земельного Кодексу України, ст.88-90 Водного кодексу України та має бути визнане недійсним у судовому порядку, оскільки вказаним рішенням виділено земельну ділянку прибережної захисної смуги та водоохоронної зони Азовського моря, із земель природно-заповідного фонду для житлової та громадської забудови, що заборонено законодавством.

Відповідно до п.г) ст.84 Земельного кодексу України(станом на час виникнення спірних правовідносин) до земель державної власності, які не можуть надаватися у приватну власність належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим кодексом.

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 13.09.2017 року №216-ДК/338/АП/09/01/-17 та відповідно до висновку №2777-2821 судової земельно- технічної експертизи від 21.05.2018 року, вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:1479, площею 0,0700 га розташована за межами населеного пункту с. Білосарайська Коса, на території Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області на землях НПП «Меотида» (а.с.29-30, 39-51). Таким чином Мелекінська сільська рада не могла розпоряджатися даною земельною ділянкою, оскільки вона не відноситься до земель комунальної власності.

Надані представником відповідача 1- Мангушською селищною радою експікація земельних угідь 1993р. та викопіювання з генерального плану с.Білосарайська Коса не доводять протилежного.

Відповідно доч.1 ст.21 ЦК України, суд, визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акту органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту.

Крім того, зі змісту статті 125 Земельного кодексу України, частини першої статті 126 ЗК України (в редакції, чинній на час видачі державного акту на землю) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч.4 ст.334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.155 ЦК України, у разі видання органом державної влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Із системного аналізу норм Земельного кодексу України вбачається, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації на підставі рішення органу місцевого самоврядування, а тому вирішення питання про правомірність його видачі залежить від того, чи є законним рішення, на підставі якого його видано. Оскільки ОСОБА_4 набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі незаконного рішення Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, тому рішення реєстратора приватного нотаріусуа Лашиної Н.Г. від 11.01.2018 року №39169380, на підставі якого за ОСОБА_4 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, площею 0,0700 га, кадастровий номер :02:00:1479 розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 239 необхідно скасувати, а також скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна на зазначену земельну ділянку. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, зазначеної в п.46 Постанови від 07.04.2020 року справа 372/1684/14-ц зайняття земельної ділянки водного фонду з порушення Земельного кодексу України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можливо заявити впродовж усього часу тривання порушення права законного володіння відповідної земельної ділянки водного фонду, Власник земельної ділянки земельного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку. Проте, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимог Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у ст.59 Цього кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-71цс18), у пункті 70 постанови від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц) (провадження №14-452цс18), у пункті 80 постанови від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та у пункті 96 постанови від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19)). Отже, судом вставлено, що компетентним органом, в даному випадку, відповідно до статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 80, 83 Земельного кодексу України, який на час виникнення спірних правовідносин мав виключну компетенцію щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, у тому числі щодо розпорядження земельними ділянками комунальної власності є Мелекінська сільська рада, якою прийнято протиправне рішення про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, яка не могла бути переданою у приватну власність, оскільки не відноситься до земель комунальної власності.

Доводи відповідачів про те, що спірна земельна ділянка не знаходиться на землях Національного природного парку «Меотида» є необґрунтованими, оскільки спростовуються вищенаведеними матеріалами справи, зокрема схемою меж парку, висновком земельно-технічної експертизи № 2777-2821, складеним Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз, листом Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 16 листопада 2017 року №10-5-0.41 -1065/90-17 тощо.(а.с.27-51). Згідно ч.1 та ч.2 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала. Положенням глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Розпорядником земель лісогосподарського призначення відповідно до ч.5 ст.122 Земельного кодексу України є обласні державні адміністрації. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 зобов`язаний повернути спірну земельну ділянку, яку набув без достатньої правової підстави державі в особі Донецької обласної державної адміністрації. Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям об`єкта із державної власності у приватну, становлять суспільний публічний інтерес, а незаконність рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого об`єкт вибув із державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. За таких обставин позов прокурора по суті не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу. Аналогічна правова позиція висвітлена в постановах Великої плати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, пункт 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 183/1617/16, пункт 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц.Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршені екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України). Щодо доводів відповідачів, про те,що прокурор не мав законних підстав звертатися з позовною заявою в інтересах держави, спростовуються наступним. Представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і порядку, що визначені законом, покладено на органи прокуратури. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. За рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 по справі № 1-1/99) «інтереси держави» є оціночним поняттям, тому прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (абз. 4 п. 4 рішення). Відтак, суд вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 806/1000/17, від 19 вересня 2019 року по справі № 815/724/15, від 17 жовтня 2019 року по справі № 569/4123/16-а. Статтею 188 Земельно кодексу України встановлено, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст.5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду в агропромисловому комплексі. Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Постанови КМУ №15 від 14.01.2015р., зі змінами і доповненнями внесеними Постановами КМУ №482 від 22.07.2016 та №917 від 23.11.2016 «Про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи. Відповідно до п.5-1 вищевказаної постанови, вбачається право посадових осіб Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився, тоді як предметом наявних позовних вимог є визнання незаконним та скасування рішення.Таким чином, Держгеокадастр та його територіальні органи, які є правонаступниками Державного агентства земельних ресурсів України, не наділені повноваженнями щодо звернення до суду з позовами про визнання незаконним та скасування рішень органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями.

Отже прокурор у спірних правовідносинах, навів підстави для представництва інтересів держави у суді, а тому цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази неможливості інших органів захистити інтереси держави. Останнє виключає можливість залишення такого позову прокурора без розгляду, оскільки прокурор не здійснює представництво особи, а реалізує власні владні повноваження на участь у справі від імені та в інтересах держави. Аналогічний висновок був зроблений Верховним Судом у постанові від 2 квітня 2020 року по справі № 645/7199/18. Тому, зважаючи на те, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з відповідним позовом, саме прокурор має пред`являти даний позов до суду в інтересах держави як позивач. Оскаржуваним рішенням порушено право власності держави на землі державної форми власності, природно-заповідного фонду, водного фонду, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного їх використання та відтворення. З огляду на викладене, відповідно до ст.131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення даного позову, а тому доводи відповідачів про відсутність у прокурора законних підстав для звернення з даною позовною заявою є безпідставними . Посилання відповідачів на те, що позивач пропустив строк позовної давності є неспроможними з наступних підстав. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За вимогами частини четвертої статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). У позовній заяві прокурор зазначив, що про порушення інтересів держави йому стало відомо в ході здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000053 від 03.03.2016 та відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру від 16.11.2017р. про порушення вимог земельного законодавства за результатами акту перевірки від 13.09.17, відповідно до листа ТОВ «Проектно-експертна фірима «Землі Приазов`я від 28.03.2018, висновків земельно-технічної експертизи від 21.05.2018р. під час якої встановлено факт виділення земельних ділянок за межами населеного пункту із земель природно-заповідного фонду в межах водоохоронної зони Азовського моря, яка надана в постійне користування ДП «Приазовський лісгосп», зокрема, після встановлення порушень за результатами проведення перевірки уповноваженого на це державою органом. Таким чином з наведеного вбачається, що позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності, при цьому відповідач не довів, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1, ч.6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених судових витрат. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 11430,10 грн., який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках по 5715,05 грн. з кожного. На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 141, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 21, 257, 261,321,393, 1212 ЦК України, ст.ст. 19, 20, 59-60, 62 ,80, 83, 122, 125, 152, 155 Земельного кодексу України, ст.88-90 Водного кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов Маріупольської окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави до Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, ОСОБА_4 ,треті особи: відділ Державної служби України з питань геодезії картографії та кадастру в Мангушському районі Донецької області, Національний природний парк «Меотида», Державне підприємство «Приазовське лісове господарство», Приватний нотаріус Лашина Наталія Геннадіївна про визнання незаконним та скасування рішення Мелекінської сільської ради, визнання недійсним державної реєстрації права власності на земельну ділянку №24353762 від 10.01.2018 року, зобов`язання повернення земельної ділянки - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Мелекінської сільської ради Мангушського (Першотравневого) району Донецької області № 5/26-1574 від 19.06.2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу ділянки у власність гр. ОСОБА_5 », на підставі якого останньому передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,0700 га у АДРЕСА_2 , із кадастровим номером :02:000:1479.

Скасувати рішення реєстратора приватного нотаріуса Лашиної Н.Г. від 11.01.2018 року №39169380, на підставі якого за ОСОБА_4 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, площею 0,0700 га, кадастровий номер :02:000:1479 розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 239.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, площею 0,0700 га, кадастровий номер :02:000:1479 розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 239.

Зобов`язати ОСОБА_4 повернути земельну ділянку загальною площею 0,0700 га у АДРЕСА_2 , із кадастровим номером :02:000:1479 вартістю 308007 грн. державі, в особі Донецької обласної державної адміністрації.

Стягнути з Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області на користь Донецької обласної прокуратури понесені судові витрати у розмірі 5715,05 грн. (п`ять тисяч сімсот п`ятнадцять грн. 05 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 )на користь Донецької обласної прокуратури понесені судові витрати у розмірі 5715,05 грн. (п`ять тисяч сімсот п`ятнадцять грн. 05 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Першотравневий районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 14.01.2022.

Суддя С.В. Чудопалова