Дата документу 17.01.2022 Справа № 337/5378/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 337/5378/18 Головуючий у 1 інстанції: Кучерук І.Г.
№ 22-ц/807/81/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2019 року у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення,

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2018 року Комунальне підприємство «Водоканал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідачі користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за воду та послуги каналізації не здійснюють, у зв`язку з чим, за період з 01.03.2007 року по 30.11.2017 року утворилась заборгованість у сумі 24761,17 грн. Посилаючись на вищезазначене, позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість, а також стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1762грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2019 року позовну задоволено.

Стягнуто з солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Водоканал» заборгованість по оплаті послуг з водопостачання і водовідведення за період 01.03.2007 року по 01.12.2017 року в розмірі 24761(двадцять чотири тисячі сімсот шістдесят одна) грн. 17 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Водоканал» судовий збір у розмірі 881 грн., по 293(двісті дев`яносто три) грн. 67 коп. з кожного.

Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Хортицькому районі м.Запоріжжя Запорізької області повернути Комунальному підприємству «Водоканал», 50% судового збору в сумі 881(вісімсот вісімдесят одна) грн., сплаченого згідно платіжного доручення № 4743 від 30.10.2018р., оригінал якого зберігається в матеріалах цивільної справи 2/337/515/2019 (ЄУН 337/5378/18).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У відзиві позивач зазначив, що вважає рішення суду законним та таким, яке прийняте із дотриманням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на визнання позову одного з відповідачів по справі. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення без змін.

КП «Водоканал» подало клопотання про зменшення судових витрат, в якому просить відмовити у задоволенні вимог про стягнення судових витрат, понесених відповідачем в розмірі 13 000,00 грн. посилалося на безпідставність та неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково та ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

У період з 01 березня 2007 року по 01 грудня 2017 року позивачем надано послуги з водопостачання та водовідведення, з яких заборгованість склала 24 761,17 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Окрім зазначеного, судом при ухваленні рішення враховано заяву відповідача ОСОБА_2 про визнання позову в повному обсязі.

При ухваленні судового рішення судом першої інстанції не було повною мірою з`ясовано обставини, які мають значення для вирішення справи, а саме не застосовано строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості.

Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем ОСОБА_1 у апеляційній скарзі наголошується на пропущенні позивачем строку позовної давності при пред`явленні позовних вимог у вигляді стягнення заборгованості за період з 01.03.2007 по 30.11.2017 рр. За усними твердженнями ОСОБА_1 , вона фактично не проживає за зареєстрованим місцем проживання, внаслідок чого не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду даної справи судом першої інстанції, в силу чого була позбавлена можливості звернутися до суду із даною заявою.

Враховуючи наведене, судова колегія доходить до висновку, що суд першої інстанції при ухвалені рішення неповною мірою з`ясував дану обставину, за наслідками чого апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610-611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р. (далі Закон №1875), який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019 р., правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами (статті 67,68 ЖК України).

Члени сім`ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов`язанням з договору найму житлового приміщення (стаття 64 ЖК України).

Судова колегія погоджується з висновками суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно зі статтею 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки під час ухвалення рішення судом першої інстанції не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також враховано факт, що ОСОБА_3 не надав суду жодних пояснень щодо предмету спору, колегія суддів частково погоджується із висновками суду щодо задоволення позовних вимог КП «Водоканал» лише щодо зазначених відповідачів.

Щодо тверджень апеляційної скарги, колегія суддів приймає доводи апелянта та вважає їх такими, які підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Щодо неповного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи судом.

Апелянт наголошує на тому, що позов, як і розрахунок, наданий позивачем, не містить точного зазначення за якими тарифами здійснювалося нарахування заборгованості за водокористування та водовідведення. Колегія суддів погоджується із даним доводом, враховуючи наступне.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості містить інформацію щодо періодів та розмірів нарахування, сплати та субсидії. Натомість, залишається незрозумілим порядок нарахування заборгованості по особовому рахунку, оскільки жодним чином позивач не деталізує наведені у розрахунку розміри. А тому неможливо дійти висновку, чи були враховані при цьому дати реєстрації відповідачів у спірній квартирі, оскільки невідомо яким порядком КП «Водоканал» керувався при розрахунку заборгованості.

Проаналізувавши матеріали судової справи, колегія суддів зосереджує увагу на тому, що позивачем надано копію договору про надання послуг з централізованого водопостачання і водовідведення від 24.05.2017 р. (далі Договір), в якому споживачем зазначено ОСОБА_2 (а.с. 12). Більше того, пунктом сьомим Договору зазначено, що наявність пільг з оплати послуг відсутня (а.с. 13).

Із наведеного свідчить, що при укладенні договору станом на 24.05.2017 р. уповноваженою особою засвідчено факт відсутності заборгованості, що суперечить позовним вимогам, а саме наявності заборгованості за період з квітня 2007 року по листопад 2017 року. Також інформація, зазначена у Договорі, суперечить твердженню позивача щодо того, що відповідачі не зверталися до КП «Водоканал» з питання переоформлення особистого рахунку, в силу чого розрахунок заборгованості оформлений на ім`я ОСОБА_5 (а.с. 3).

Також судова колегія враховує, що позов заявлено про стягнення боргу за період х 1.3.2007 року по 30.11.2017 року.

Натомість розрахунок заборгованості включає в себе і нарахування за період з 2000 року.

Також судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 набула повноліття лише у жовтні 2015 року, а відтак солідарне стягнення з неї заборгованості, яка виникла до цього часу суперечить закону.

За таких обставин в межах доводів апеляційної скарги судове рішення підлягає скасуванню лише в частині стягнення грошових сум з ОСОБА_1

прохання апелянта про повне скасування судового рішення унеможливлене, позаяк іншими відповідачами воно не оскаржене.

Тож в іншій частині оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частина третя cтатті 137 ЦПК України передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для включення витрат за надання правової допомоги у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. При встановленні розміру гонорару адвоката враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час що передбачено частиною третьою cтатті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, а також чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір розумним та обґрунтованим (рішення у справі «Гуриненко проти України» заява №37246/04 п. 36).

Відповідно до частини третьої cттті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Позивачем надано до суду договір, ордер та акт виконаних робіт, з яких вбачається, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 13 000 грн.

Колегія суддів вважає завищеним розмір компенсації витрат на правову допомогу щодо консультації клієнта (зустрічі, аналіз норм чинного законодавства тощо), оскільки зазначене безпосередньо не пов`язане із розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Також судова колегія зазначає, що безпосередню участь представник ОСОБА_6 у судовому засіданні не брав, оскільки розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, а тому не підлягають задоволенню вимоги по сплаті зазначеної послуги.

Враховуючи пропорційність витрат до предмета спору, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового відшкодування цих витрат з відповідача на користь позивача.

Згідно із частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, ОСОБА_1 має право на компенсацію позивачем суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги в розмірі 2 643 грн 00 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2019 рокупо цій справі скасувати в частині стягнення будь-яких гршових сум з ОСОБА_1 в солідарному порядку з іншими особами на користь Комунального підприємства «Водоканал», зокре6ма: заборгованості по оплаті послуг з водопостачання і водовідведення за період 01.03.2007 року по 01.12.2017 року в розмірі 24761(двадцять чотири тисячі сімсот шістдесят одна) грн. 17 коп. та судового збору у розмірі 293(двісті дев`яносто три) грн. 67 коп.

Ухвалити в цій частині вимог нове рішення.

Позов Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, залишити без задоволення.

Стягнути з Комунального підприємства «Водоканал»на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 643 грн 00 коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Водоканал»на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 17 січня 2022 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков