Постанова

Іменем України

12 січня 2022 року

м. Київ

справа № 750/10242/20

провадження № 61-16206св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на постанову Чернігівського апеляційного суду від 16 червня 2021 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Мамонової О. Є., Шитченко Н. В., та касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на додаткову постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Мамонової О. Є., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію.

Позовна заява мотивована тим, що 16 лютого 2007 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) у формі поновлювальної кредитної лінії в межах ліміту 82 000,00 доларів США шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти у терміни та порядку, передбаченому кредитним договором, але у будь-якому випадку повернути кредит та проценти у повному обсязі не пізніше 15 лютого 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору.

Позивач зазначав, що позичальник протягом тривалого часу не виконував умови кредитного договору, у зв`язку із чим утворилась заборгованість.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року у справі № 750/10035/15-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково; рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 жовтня 2016 року скасовано; позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом у розмірі 29 836 доларів 87 центів США та пені в розмірі 57 718 грн 78 коп; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Посилалося на те, що за ОСОБА_1 на праві власності зареєстроване нерухоме майно - 4-х кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , та під час судового розгляду справи щодо стягнення заборгованості, достовірно знаючи про наявність боргу, про судовий процес щодо стягнення боргу та можливості звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, з метою приховання цього майна від звернення стягнення, він здійснив його відчуження шляхом укладення 29 січня 2016 року договору дарування на користь своєї дружини ОСОБА_2 .

Позивач вважав, що вказаний правочин є фіктивним, отже, він підлягає визнанню недійним.

Ураховуючи наведене, АТ «УкрСиббанк» просило суд:

- визнати недійсним договір дарування квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що знаходиться у АДРЕСА_1 , укладений 29 січня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Белової О. С. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 (індексний номер 27995558 від 29 січня 2016 року) щодо нерухомого майна - квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що знаходиться у АДРЕСА_1 ;

- вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 березня 2021 року позов АТ «УкрСиббанк» задоволено.

Визнано недійсним договір дарування від 29 січня 2016 року стосовно нерухомого майна - квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що знаходиться у АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Скасовано рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Белової О. С. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 (індексний номер 27995558 від 29 січня 2016 року) стосовно нерухомого майна - квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 2 102 грн з кожного.

Рішення районного суду мотивовано тим, що дарування ОСОБА_1 належної йому квартири своїй дружині, при наявності боргових відносин між ним та АТ «УкрСиббанк» вказують на те, що спірний правочин вчинено з метою ухилення від виконання в майбутньому судового рішення про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 .

При цьому районний суд зазначив, що воля сторін під час укладення оспорюваного правочину не відповідала зовнішньому її прояву, сторони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином. З огляду на зазначене, суд на підставі частини п`ятої статті 203, статті 234 ЦК України вважав, що оспорюваний договір є фіктивним та підлягає визнанню недійсним.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 16 червня 2021 року апеляційній скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 березня 2021 року скасовано.

У задоволенні позову АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію відмовлено.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь держави судовий збір у розмірі 6 306,00 грн за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що підстав для визнання недійсним договору дарування та скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, яка перебуває в іпотеці АТ «УкрСиббанк», за ОСОБА_2 немає, оскільки особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що банком не доведено порушення його прав чи майнових інтересів оспорюваним правочином. Крім того, позивачем не доведено фіктивності укладення оспорюваного правочину.

Апеляційний суд вважав, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, оскільки суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Додатковою постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Додаткова постанова апеляційного суду мотивована тим, що заявлений відповідачами розмір витрат на правничу допомогу за надання правничої допомоги в суді першої інстанції підлягає зменшенню з 16 000 грн до 7 000 грн (по 3 500 грн кожному), оскільки відзиви на позовну заяву, подані відповідачами, за змістом є аналогічними, розгляд справи відбувався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд врахував також обставину надання правничої допомоги одним представником двом відповідачам.

Крім того, суд апеляційної інстанції зменшив вартість наданої правничої допомоги в Чернігівському апеляційному суді з 8 400 грн до 3 000 грн (по 1 500 грн кожному відповідачеві), оскільки врахував, що вартість 1 години роботи за домовленістю сторін складала 600 грн.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять додаткову постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити у повному обсязі.

У касаційній скарзі АТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Чернігівського апеляційного суду від 16 червня 2021 року скасувати та залишити в силі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 березня 2021 року.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга АТ «УкрСиббанк» мотивована тим, що районним судом під час ухвалення судового рішення належно встановлено обставини спірних правовідносин, зокрема, обставини фіктивності договору дарування, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Посилається на те, що апеляційний суд дійшов неправильних висновків щодо перебування квартири за адресою: АДРЕСА_1 в іпотеці АТ «УкрСиббанк», оскільки в іпотеці АТ «УкрСиббанк» знаходиться квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, відчуження ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 унеможливлює звернення стягнення на неї, зокрема, погашення кредитної заборгованості перед АТ «УкрСиббанк».

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення заявник вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) та постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 359/2920/17 (провадження № 61-27695св18), від 11 листопада 2019 року у справі № 359/8131/16 (провадження № 61-26731св18), від 17 червня 2020 року у справі № 306/2952/14-ц (провадження № 61-35049св18), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мотивована тим, що під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій АТ «УкрСиббанк» не заявляло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Зазначають, що посилання суду апеляційної інстанції про ідентичність поданих ними відзивів на позовну заяву не відповідає дійсності, оскільки зазначені ними аргументи є різними.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявники вказують неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 440/1757/19, від 24 квітня 2020 року у справі № 400/478/19, від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19, від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 та від 08 вересня 2021 року у справі № 750/10899/19, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2021 року АТ «УкрСиббанк» подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому зазначило, що посилання касаційної скарги про відсутність у суду повноважень на зменшення витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, отже, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Посилається на те, що відповідачами під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було порушено норми процесуального права та разом з відзивом на позовну заяву не подано попереднього розрахунку судових витрат, які сторона планує понести у зв`язку з розглядом справи.

Крім того, АТ «УкрСиббанк» на підставі положень пунктів 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України просить закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у зв`язку із тим, що доводи касаційної скарги не свідчать про неврахування апеляційним судом висновків щодо дотримання норм права в подібних правовідносинах та не дають підстав стверджувати про порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У жовтні 2021 року касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надійшла до Верховного Суду.

У жовтні 2021 року касаційна скарга АТ «УкрСиббанк» надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою АТ «УкрСиббанк».

У листопаді 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2021 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

16 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21 грудня 2009 року - ПАТ «УкрСиббанк», з 26 листопада 2018 року - АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 0.

Відповідно до умов кредитного договору, АТ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) у формі поновлювальної кредитної лінії в межах ліміту 82 000 доларів США шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти у терміни та порядку, передбаченому кредитним договором, але у будь-якому випадку повернути кредит та проценти у повному обсязі не пізніше 15 лютого 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору ( пункти 1.1, 1.2 кредитного договору).

У рішенні Апеляційного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року у справі № 750/10035/15-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів встановлено, що для забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 16 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 16 лютого 2007 року було укладено договір іпотеки № 30007Z37 об`єкта нерухомості - трикімнатної квартири АДРЕСА_3 (том 1, а. с. 27-31).

ОСОБА_1 тривалий час не виконував умови кредитного договору.

25 травня 2015 року АТ «УкрСиббанк» направило ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень договору, погашення простроченої заборгованості у строк 30 днів та попередив про необхідність дострокового повернення кредиту у разі непогашення простроченої заборгованості.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року у справі 750/10035/15-ц позов АТ «УкрСиббанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 16 лютого 2007 року № 0 у розмірі 29 836,87 доларів США та пені у розмірі 57 718,78 грн; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Зазначеним рішенням встановлені обставини невиконання позичальником кредитних зобов`язань та наявність боргу, направлення банком вимоги про усунення порушень кредитного договору.

Постановами державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова від 09 жовтня 2020 року відкрито виконавчі провадження № 60266238 та № 60265973.

Станом на 16 жовтня 2020 року рішення суду не виконане, заборгованість за кредитний договором залишається не погашеною.

29 січня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що знаходиться у АДРЕСА_1 , відповідно до якого право власності на нерухоме майно набула ОСОБА_2 (том 1, а. с. 244-245).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга АТ «УкрСиббанк» підлягає частковому задоволенню.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Щодо касаційної скарги АТ «УкрСиббанк» на постанову Чернігівського апеляційного суду від 16 червня 2021 року

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).

Судами встановлено, що 29 січня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

При зверненні до суду з позовом АТ «УкрСиббанк» вказувало, що підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним є наявність невиконаного боргового зобов`язання за договором про надання кредиту від 16 лютого 2007 року № 0. Зокрема, посилалося на невиконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року у справі № 750/10035/15-ц, відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом у розмірі 29 836 доларів 87 центів США та пені в розмірі 57 718 (п`ятдесят сім тисяч сімсот вісімнадцять) грн 78 коп.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов висновку, зокрема, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не погоджується та вважає їх помилковими.

Зокрема, суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про перебування спірної квартири за адресою: АДРЕСА_1 у іпотеці АТ «УкрСиббанк».

У рішенні Апеляційного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року у справі № 750/10035/15-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів встановлено, що для забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 16 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 16 лютого 2007 року було укладено договір іпотеки № 30007Z37 об`єкта нерухомості - трикімнатної квартири АДРЕСА_3 (том 1, а. с. 27-31).

Відомостей про перебування квартири за адресою: АДРЕСА_1 у іпотеці АТ «УкрСиббанк» матеріали справи не містять. Крім того, обставина перебування спірної квартири в іпотеці АТ «УкрСиббанк» заперечується у касаційній скарзі АТ «УкрСиббанк».

Отже, суд апеляційної інстанції неправильно встановив обставину щодо перебування спірної квартири в іпотеці банку.

Проте, колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позову, визнання оспорюваного правочину недійсним та вважає їх правильними.

АТ «УкрСиббанк» не довело наявність підстав для визнання оспорюваного правочину фіктивним та судом не встановлено порушення права саме АТ «УкрСиббанк» при укладенні договору дарування належної ОСОБА_1 квартири.

Банком не надано належних та допустимих доказів про те, що відповідач ОСОБА_1 , укладаючи оспорюваний правочин, мав намір на ухилення від виконання боргових зобов`язань, отже, спрямував свої дії на фіктивний перехід права власності на своє нерухоме майно до своєї дружини з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок зобов`язання.

Оскільки на момент вчинення оспорюваного договору ОСОБА_1 був власником спірної квартири, мав право розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, спірне нерухоме майно не мало жодних обтяжень права власності, не перебувало ні під арештом, ні під заставою, відтак, дії ОСОБА_1 з відчуження (дарування) належного йому на праві власності нерухомого майна не можуть бути визнані недобросовісною поведінкою та не є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним.

Отже, обізнаність та наявність у ОСОБА_1 невиконаного боргового зобов`язання перед АТ «УкрСиббанк» не може бути обставиною, яка позбавляє власника права на розпорядження належним йому майном.

Крім того, колегія суддів враховує наявність договору іпотеки від 16 лютого 2007 року № 30007Z37 трикімнатної квартири АДРЕСА_4 , яким забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ «УкрСиббанк» за кредитним договором від 16 лютого 2007 року № 0.

Посилання АТ «УкрСиббанк» на застосування апеляційним судом норм права без урахуваннявисновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) та постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 359/2920/17 (провадження № 61-27695св18), від 11 листопада 2019 року у справі № 359/8131/16 (провадження № 61-26731св18), від 17 червня 2020 року у справі № 306/2952/14-ц (провадження № 61-35049св18), колегія суддів відхиляє, оскільки у зазначених справах встановлено інші фактичні обставини, зокрема ті, які підтверджують фіктивність вчинених та оспорюваних правочинів.

Отже, висновки апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позову по суті є правильними, проте, судом допущено помилку у мотивувальній частині судового рішення.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задовольнити частково, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції у мотивувальній частині змінити, з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції по суті вирішення питання не спростовують, на його законність не впливають.

Щодо касаційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на додаткову постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Частково задовольняючи заяву представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Підгорного К. Є. про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення з АТ «УкрСиббанк» на користь відповідачів витрат, пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги у суді першої та апеляційної інстанцій, апеляційний суд вважав за необхідне зменшити заявлений відповідачами розмір судових витрат, мотивуючи це тим, що в суді першої інстанції правнича допомога надавалася двом відповідачам одним представником, а в суді апеляційної інстанції вартість 1 години роботи за домовленістю сторін складала 600 грн.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів Верховного Суду не погоджується.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачами на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: - договори про надання правової допомоги від 10 листопада 2020 року та від 30 жовтня 2020 року, укладені між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та адвокатом Серкіним К. Ю. (том 1, а. с. 124, 131);

- копії ордерів на надання правничої допомоги адвокатом Серкіним К. Ю. відповідачам у справі в Деснянському районному суді м. Чернігова (том 1, а. с. 128, 135);

- акти прийому-передачі виконаних робіт з розрахунком витраченого часу для підтвердження розміру оплати послуг адвоката (гонорару) згідно з договором про надання правової допомоги від 12 березня 2021 року, відповідно до яких загальна вартість послуг (гонорар) наданих ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кожному склала по 8 000 грн (том 1, а. с. 125, 132);

- квитанції до прибуткового касового ордера № б/н від 12 березня 2021 року про сплату ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 8 000 грн (том 1, а. с. 126, 133);

- договори про надання правової допомоги від 25 березня 2021 року, укладені між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та адвокатом Підгорним К. Є. (том 1, а. с. 246, 247);

- акти прийому-передачі виконаних робіт з розрахунком витраченого часу для підтвердження розміру оплати послуг адвоката (гонорару) згідно з договором про надання правової допомоги від 16 червня 2021 року, відповідно до яких загальна вартість послуг (гонорар) наданих ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кожному склала по 4 200 грн (том 1, а. с. 248, 249);

- квитанції до прибуткового касового ордера № 2 та № 3 від 11 серпня 2021 року про сплату ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 4 200 грн (том 1, а. с. 24, 25).

Позивач у суді першої інстанції заперечень щодо відшкодування заявлених відповідачами витрат на правову допомогу чи клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не надав. Під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката у суді апеляційної інстанції стороною позивача надано не було.

З огляду на викладене, враховуючи що відповідачі довели надання їм адвокатами Серкіним К. Ю. та ОСОБА_4 зазначених послуг у суді першої та апеляційної інстанцій у заявленому розмірі, витрати на правову допомогу мають бути відшкодовані відповідачам позивачем повністю.

Оскільки відповідачі згідно з положеннями статті 81 ЦПК України довели надання їм адвокатами Серкіним К. Ю. та Підгорним К. Є. зазначених послуг у судах попередніх інстанцій у відповідних сумах, колегія суддів дійшла висновку, що за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, у суду апеляційної інстанції не було правових підстав за власною ініціативою зменшити заявлені відповідачами до відшкодування витрати на правову допомогу, які належно підтверджені, а тому додаткова постанова суду апеляційної інстанції в частині зменшення витрат на правову допомогу має бути скасована.

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно задовольнити, додаткову постанову суду апеляційної інстанції у справі скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 12 200 грн кожному витрат на професійну правничу допомогу у судах попередніх інстанцій.

Доводи АТ «УкрСиббанк» про те, що відповідачами не було подано разом з першою заявою попереднього розрахунку судових витрат не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, зокрема, про суми попереднього розрахунку судових витрат зазначено у відзивах на позовну заяву (том 1, а. с. 94-106).

Згідно із частинами першою, другою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Щодо клопотання АТ «УкрСиббанк» про закриття касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Клопотання про закриття касаційного провадження мотивоване відсутністю порушень норм процесуального права під час ухвалення судом апеляційної інстанції оскаржуваної додаткової постанови.

Підстави для закриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 396 ЦПК України АТ «УкрСиббанк» мотивує наявністю правових висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

При цьому посилається на:

- правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19);

- правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 551/1136/17 (провадження № 61-18394св19);

- правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 643/3720/15-ц (провадження № 61-18762св19).

Обґрунтовуючи підстави для закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України, АТ «УкрСиббанк» зазначає, що перелічені заявниками правові висновки Верховного Суду є такими, що ухвалені зі встановленням судами в наведених справах правовідносин, що відмінні від спірних правовідносин, які встановлені судами у цій справі.

Колегія суддів вважає, що відповідним доводам касаційної скарги, на які посилається ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та які стали підставою для відкриття касаційного провадження, необхідно дати правову оцінку під час касаційного перегляду справи, а тому Верховний Суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про закриття касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Постанову Чернігівського апеляційного суду від 16 червня 2021 року змінити, з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові, а у решті постанову Чернігівського апеляційного суду від 16 червня 2021 року залишити без змін.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Додаткову постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанції по 12 200 (дванадцять тисяч двісті) гривень кожному.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк