ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/324/22
Провадження № 2-з/210/17/22
У Х В А Л А

іменем України

"20" січня 2022 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Реви К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гонта» про забезпечення позову , -

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2022 року до суду звернулась ОСОБА_1 з заявою про забезпечення позову, в якій просила суд прийняти рішення про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме і рухоме майно та грошові кошти, що належать відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Гонта» ЄДРПОУ 5535251 і знаходяться у нього чи в інших осіб у тому числі на грошові кошти, що перебувають на рахунку П/ НОМЕР_1 , АЕ «ПУМБ» МФО 334851 до моменту початку та під час розгляду справи судом.

В обґрунтування заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі, між громадянкою України фізично особою ОСОБА_1 , позичальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гонта», позичальником, було укладено договір позики №ФД-2809-20, відповідно до умов якого було передано грошові кошти у розмірі 5000 (п`ять тисяч) євро та 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США, які позичальник ТОВ «Гонта» зобов`язувався повернути позикодавцеві до 28 листопада 2020 року. Пізніше, за згодою сторін було укладено Додаткову угоду №1 від 27 листопада 2020 року між сторонами, про зміну строку повернення коштів з 28 листопада 2020 року на 28 січня 2021 року. Крім того, 28 січня 2021 року між сторонами було підписано Додаткову угоду №2 про зміну строку повернення коштів не пізніше 28 лютого 2021 року.

Заявник стверджує, що всупереч вимогам Цивільного кодексу України та умовами укладених договорів грошові кошти у повному обсязі повернуті не були. Зазначила, що зараз до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу подається позов про стягнення боргу за Договором позики, але до моменту винесення рішення суду за цим позовом, просить вжити судом передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання судового рішення або зробити його не можливим.

Станом на 20 січня 2022 року суду не надано доказів звернення ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гонта».

З огляду на положення ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд розглядає вказану заяву без виклику сторін.

Перевіривши доводи заяви про забезпечення позову, додані до неї матеріали та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення, в разі задоволення позову.

Згідно з роз`ясненням п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір, та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 28 вересня 2020 року між фізичною особою ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гонта» було укладено Договір №ФД-2809-20 про надання поворотної фінансової допомоги (безпроцентна позика). Згідно п. 2.1 вказаного Договору поворотна безвідсоткова фінансова допомога (грошові кошти) надаються в національній валюті України в межах суми 234 000,00 гривень без ПДВ, що відповідає сумі в іноземній валюті 5000 євро та 2500 американських доларів.

В тексті заяві ОСОБА_1 зазначає, що грошові кошти-борг у повному обсязі повернуті не були, не зазначивши при цьому, чи кошти взагалі не були повернуті, або були повернуті, однак не всі.

Щодо вимог заявника забезпечити позов шляхом накладення арешту на кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Гонта», що обліковуються на рахунку П/ НОМЕР_1 , АЕ «ПУМБ» МФО 334851, суд зазначає, що заявником не надано доказів, що вказаний рахунок дійсно належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Гонта».

Крім того, заява не містить ціни позову, що позбавляє суд можливості встановити співмірність заявлених позовних вимог з заходом забезпечення позову у вигляді арешту на рахунку. Разом з тим, накладення арешту на обігові кошти підприємства-відповідача і тривалий арешт таких коштів за час розгляду справи судом може, в разі відмови судом в задоволенні позову ОСОБА_1 за його необґрунтованістю, завдати значної шкоди реально діючому підприємству відповідача, фактично заблокувати його діяльність та призвести до незворотних наслідків.

За змістом ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема й пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Однак, в заяві про забезпечення позову пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення для мінімізації можливих негативних наслідків для підприємства-відповідача не наведені.

ВП ВС у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказала, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

За загальним правилом забезпечення позову може стосуватися не будь-якого майна, а лише того, право на яке стверджується відповідними доказами.

Згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на конкретне майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві власності ТОВ «Гонта» та не конкретизує яке саме нерухоме або рухоме майно є у наявності у відповідача.

Оскільки за загальним правилом суддя вирішує питання про вжиття заходів забезпечення позову в межах обраного заявником конкретного заходу забезпечення позову та вирішує питання його співмірності із заявленими позовними вимогами, за відсутності конкретизації іншого майна на яке заявник просить накласти арешт і заборону та відсутності відомостей про перебування такого майна у власності у ТОВ «Гонта», суддя позбавлений права розсуду у даному випадку та приходить до висновку про невідповідність поданої заяви про забезпечення позову вимогам ст. 151 ЦПК України.

За таких обставин, враховуючи відсутність конкретизації майна, яке є у наявності у відповідача, суд вважає заяву про забезпечення позову такою, що не ґрунтується на вимогах закону, а тому не підлягає задоволенню.

За приписами ч. ч. 7, 11 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 259, 261 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гонта» про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н. Ю. Вікторович