Справа № 211/8442/21
Провадження № 4-с/211/15/22
У Х В А Л А
іменем України
19 січня 2022 року суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Середня Н.Г., розглянувши скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа державний виконавець Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Пвденно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Щерба Альона Станіславівна, на бездіяльність державного виконавця,
заявник ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця та просить суд зобов`язати останнього винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 56264967 у зв`язку зі смертю боржника та зняти арешт, накладений на майно боржника, накладний на виконання виконавчого листа № 211/4462/17, виданого на виконання заорішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог зазначила, що за даним виконавчим листом державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 56264967, в рамках якого накладено арешт на все майно боржника. ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_2 помер. При зверненні до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину отримала відмову у зв`язку з наявністю накладеного арешту на майно спадкодавця. Довгинцівським ВДВС її представнику було повідомлено про відсутність документів, що підтверджують повноваження його як представника сторони виконавчого провадження, тому інформація щодо виконавчого провадження буде надано за наявності відповідних даних. Тому на підставі ст.ст. 12, 39, 40, 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.ст. 446-447 ЦПК України, просить задовольнити вимоги.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено право на оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
В контексті вказаного Закону, під іншими учасниками та особами слід розуміти представників сторін, прокурора, експерта, спеціаліста, перекладача, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, осіб, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Як вбачається зі скарги ОСОБА_1 не є учасником виконавчого провадження та особою, яка залучається до проведення виконавчих дій, нею не зазначено в тексті скарги нормативного акту (закону) яким передбачено право особи, яка не є учасником виконавчого провадження та не є особою, яка залучається до проведення виконавчих дій, подати саме скаргу на дії державного виконавця в рамках виконавчого провадження згідно частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно роз`яснень, викладених в пунктах 1-2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено в статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якої, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Таким чином, за змістом статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.
Відповідно до роз`яснень ВССУ, викладених у постанові від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Згідно положень частини другої статті30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.
Отже, так як ОСОБА_1 не є строною виконавчого провадження , її скарга підлягає поверненню, та одночасно заявнику слід роз"яснити її право звернення до суду з вимогою про скасування арешту з майна в порядку позовного провадження, з урахуванням вимог частини другої статті 30 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 447-448 ЦПК України, суд
скаргу ОСОБА_1 повернути заявнику.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 19 січня 2022 року.

Суддя Н.Г.Середня