ПОСТАНОВА

Іменем України

13 січня 2022 року м. Кропивницький

справа № 389/1904/21

провадження № 22-ц/4809/221/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.10.2021 року, суддя Берднікова Г. В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна група «Євромонтаж» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна група «Євромонтаж» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07 вересня 2020 року позивач прийнятий на посаду підсобного робітника TOB «БУДІВЕЛЬНА ГРУПА «ЄВРОМОНТАЖ» згідно наказу №50-к від 03 вересня 2020 року, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці №21 від 07 вересня 2020 року.

15 квітня 2021 року звільнений з посади за п.1 ст.36 КЗпП України згідно наказу №18-к від 12 квітня 2021 року, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці №22 від 15 квітня 2021 року.

12 квітня 2021 року, в день написання заяви про звільнення, звернувся з письмовою заявою до керівника про надання довідки про суми нарахованої та виплаченої йому заробітної плати за 2021 рік, передавши її через ОСОБА_2 , оскільки інших представників не було і журнал реєстрації вхідних документів також відсутній.

Звільнення відбулося 15 квітня 2021 року.

Трудову книжку йому віддав ОСОБА_3 17 квітня 2021 року і в цей же день повідомив, що розрахунок по заробітній платі відбудеться до 01 травня 2021 року.

19 квітня 2021 року йому була виплачена частково заробітна плата в сумі 3995 грн. 73 коп.

Оскільки повний розрахунок з ним не був проведений, він звернувся в телефонному режимі до фінансового директора ОСОБА_2 з проханням розрахуватися з ним по заробітній платі. Останній запевнив, що компанія розрахується, як тільки з`являться гроші на рахунку.

Зазначається, що протягом травня, позивач телефонував декілька разів бухгалтеру з проханням виплатити заробітну плату та надати довідку про суми нарахованої, та виплаченої заробітної плати за 2021 рік. При розмові дізнався, що виплата заробітної плати від бухгалтера не залежить, а довідку зможе надати лише після повного розрахунку по заробітній платі.

У червні 2021 року звернувся письмово через Укрпошту із повідомленням та описом вкладення із заявою про виплату заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку та із публічним запитом щодо надання йому довідки про суми нарахованої та виплаченої заробітної плати за 2021 рік.

Натомість, станом на 10 липня 2021 року відповіді так і не отримав, лист повернувся у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Позивач зазначив, що об`єкт на якому він працював був виробничим підрозділом на території військової частини поблизу м. Кропивницький і він не мав представників адміністрації, тому зареєструвати офіційно будь-яке звернення було неможливо. Комунікація із керівництвом відбувалось через Максима Лукашита.

24 червня 2021 року після телефонних розмов із ОСОБА_4 йому була виплачена частина заробітної плати в сумі 3754 грн. 10 коп.

Отже, у день звільнення з позивачем не було проведено розрахунок по заробітній платі.

Заробітна плата у 2020 -2021 роках виплачувалася невеликими частинами хаотично із порушенням строків виплати заробітної плати.

Таким чином виникла заборгованість по заробітній платі, сума невиплаченої заробітної плати складає - 7317 грн. 98 коп.

Факт виплати заробітної плати 24 червня 2021 року через 70 днів після звільнення підтверджує наявність порушення ст.116 КЗпП України і це є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку сума компенсації за затримку розрахунку при звільнені за період з 16 квітня 2021 року по 24 червня 2021 року складає 13604 грн. 04 коп.

Позивач зазначив, що розрахунок суми невиплаченої заробітної плати та суми компенсації позивачем зроблений самостійно та наведений у позовній заяві. Для розрахунку заборгованості по заробітній платі позивач використав дані відкритих офіційних реєстрів органів державної фіскальної служби та органів Пенсійного фонду України та довідки підприємства.

Просив суд, з урахуванням уточнення до позову, стягнути на його користь з відповідача заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 7317 грн. 98 коп., а також компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 16 квітня 2021 року по 24 червня 2021 року в сумі 13604 грн. 04 коп.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.10.2021 у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що відповідач жодного разу не дотримався трудового законодавства щодо строків виплати заробітної плати та не повідомляв про суми нарахованої заробітної плати. Надані відповідачем до суду докази, а саме довідка про суму заборгованості по заробітній платі, розрахункові листи, наказ про звільнення, розрахунок відпускних, табелі робочого часу не затверджені печаткою підприємства, тобто є неналежними доказами. Суд неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07.12.2021 по справі відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08.12.2021 справу призначено до розгляду.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 заповненої 07 вересня 2020 року, ОСОБА_1 07 вересня 2020 року на підставі наказу №50-к від 03 вересня 2020 року прийнятий на посаду підсобного робітника у Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна група «ЄВРОМОНТАЖ».

12 квітня 2021 року позивачем на ім`я директора «БГ «ЄВРОМОНТАЖ» написано заяву про надання довідки про суми нарахованої та виплаченої заробітної плати за 2021 рік (а.с. 15).

15 квітня 2021 року позивач звільнений з посади за згодою сторін, згідно з п.1 ст.36 КЗпП України. Підстава: наказ №18-к від 12 квітня 2021 року (а.с. 14).

12 червня 2021 року позивачем на ім`я керівника ТОВ «БГ «ЄВРОМОНТАЖ» написано заяву, в якій зазначено, що у день звільнення - 15 квітня 2021 року йому не була виплачена заробітна плата у повному обсязі та не виплачена компенсація за 18 днів невикористаної щорічної основної відпустки, що є порушенням статті 116 КЗпП України, яка передбачає виплату при звільненні працівника усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, у день звільнення, просив терміново виплатити йому усі належні йому виплати по заробітній платі та компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку.

Також позивач, 12 червня 2021 року на ім`я керівника ТОВ «БГ «ЄВРОМОНТАЖ» зробив запит про надання йому довідки про суми нарахованої та виплаченої заробітної плати у 2021 році помісячно із зазначенням сум нарахованих та виплачених усіх обов`язкових податків і зборів у розрізі місяців (а.с. 17).

Суд першої інстанції зазначив, що відомості про отримання ТОВ «БГ «ЄВРОМОНТАЖ» вказаних заяв та запиту від ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Відповідно до довідки ТОВ «БГ «ЄВРОМОНТАЖ» від 01 лютого 2021 року, ОСОБА_1 за період вересень - грудень 2020 року, нараховано дохід у сумі 17424 грн. 46 коп., виплачено 14026 грн. 84 коп., з яких: 3293 грн. 14 коп. виплачено у вересні, 4025 грн. 23 коп. - у жовтні, 4025 грн. 23 коп. - у листопаді, 2683 грн. 47 коп. - у грудні (а.с. 18).

Відповідно витягу з реєстру Пенсійного фонду, ОСОБА_1 у січні березні 2021 року отримав заробітну плату (дохід) в сумі 12621 грн. 54 коп. (січень 3157 грн. 90 коп., лютий 4500 грн. 00 коп., березень - 4963 грн. 64 коп. (а.с.20-23).

На підтвердження розміру заробітної плати ТОВ «БГ «ЄВРОМОНТАЖ» за 2020 та 2021 рік, позивачем до матеріалів справи долучено витяг з державного реєстру інформації про суми нарахованої заробітної плати та утриманих податків (а.с. 26-29).

Згідно з виписками банку сформованими 07 червня 2021 року та 24 червня 2021 року, на рахунок позивача з «БГ «ЄВРОМОНТАЖ», 03 березня 2021року надійшла заробітна плата в сумі 6164 грн. 61 коп., 19 квітня 2021 року в сумі 3995 грн. 73 коп. та 24 червня 2021 року в сумі 3754 грн. 10 грн. (а.с. 30-31).

У довідці про суми заборгованості по заробітній платі, виданій ТОВ «БГ «ЄВРОМОНТАЖ» 25 серпня 2021 року зазначено, що станом на 15 липня 2021 року заборгованість із заробітної плати перед ОСОБА_1 відсутня.

Суд першої інстанції зазначив, що в період вказаний в позовній заяві, а саме з 16 квітня 2021 року по 24 червня 2021 року, встановлена заборгованість.

Станом на 01 квітня 2021 року існувала заборгованість за період: березень 2021 року в сумі 3995 грн. 73 коп.; квітень 2021 року в сумі 3754 грн. 10 коп. (в тому числі компенсація за невикористану відпустку 2191 грн. 68 коп.).

Станом на 19 квітня 2021 року, за квітень 2021 року в сумі 3754 грн. 10 коп. (в тому числі компенсація за невикористану відпустку 2191 грн. 68 коп.).

Станом на 24 червня 2021 року заборгованість за квітень 2021 року відсутня (а.с. 45).

ТОВ «БГ «ЄВРОМОНТАЖ» на підтвердження нарахованих сум заробітної плати, періоду розрахунку та відсутності заборгованості по заробітній перед позивачем станом на 24 червня 2021 року, надано суду: Оборотно-сальдові відомості по його рахунку № НОМЕР_2 станом на 01,15, 19 квітня та 24 червня 2021 року; розрахунковий листок за квітень 2021 року; відомості про нарахування заробітної плати (а.с. 46,47,48,49, 50,51-52).

12 квітня 2021 року директором ТОВ «БГ «ЄВРОМОНТАЖ» було видано наказ за №18-к про звільнення ОСОБА_1 , підсобного робітника, 15 квітня 2021 року із займаної посади за згодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗПП України та проведення нарахування та виплати компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки тривалістю 15 календарних днів.

Зі вказаним наказом ОСОБА_1 15 квітня 2021 року ознайомлений та погодився, про що свідчить його підпис (а.с.53).

15 квітня 2021 року товариством проведено нарахування компенсації відпустки на суму 2722 грн. 58 коп.(а.с. 54).

Відповідно до табелю обліку використання робочого часу, заповненого 31 квітня 2021 року за звітний період: 01 - 30 квітня 2021 року, ОСОБА_1 15 квітня 2021 року не працював (а.с.55).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що неправильність нарахування заробітної плати позивачем належним чином не підтверджена, компетентними органами не виявлена та не встановлена.

Відтак, заявлена позовна вимога про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку є недоведеною, а тому задоволенню не підлягає.

В частині позовних вимог про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 16 квітня 2021 року по 24 червня 2021 року суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки в день звільнення позивач не працював, докази на підтвердження його звернення до товариства за розрахунком після звільнення, не було надано то відповідно підстави для застосування санкцій, передбачених ст.117 КЗпП України відстуні.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
В апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції при розгляді справи не правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правідносини, зокрема ст.. 116,117 КЗпП України.
Суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляційної скарги в цій частині.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 07 вересня 2020 року на підставі наказу №50-к від 03 вересня 2020 року прийнятий на посаду підсобного робітника у Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна група «ЄВРОМОНТАЖ».

15 квітня 2021 року позивач звільнений з посади за згодою сторін, відповідно п.1 ст.36 КЗпП України. Підстава: наказ №18-к від 12 квітня 2021 року (а.с. 14).

Відповідно до табелю обліку використання робочого часу, заповненого 31 квітня 2021 року за звітний період: 01 - 30 квітня 2021 року, ОСОБА_1 в ден звільнення, 15 квітня 2021 року не працював (а.с.55).
Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.
Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.
Встановлені обставини свідчать, що відповідно до зазначених положеннь законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась).
У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать.
Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати.
Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 682/3060/16-ц.
З матеріалів справи вбачається, що перед звільненням позивача з роботи, 12 квітня 2021 року позивачем на ім`я директора «БГ «ЄВРОМОНТАЖ» написано заяву про надання довідки про суми нарахованої та виплаченої заробітної плати за 2021 рік (а.с. 15).

Матеріалами справи підтверджено, що оскільки позивач був відсутній в день звільнення на робочому місці то така довідка йому не була видана.

В позові позивач зазначає, що він неодноразово в усній формі звертався до фінансового директора ОСОБА_5 з вимогою виплатити заробітну плату, на що йому було надано пояснення, що при надходженні коштів на рахунок підприємства йому буде виплачена заробіна плата.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження, що фінансовий директор ОСОБА_5 був уповноважений проводити проводити розрахунок належних звільненому працівникові сум та їх виплату виплату.

На підтвердження позову позивач надав копію заяви від 12 червня 2021 року на ім`я керівника ТОВ «БГ «ЄВРОМОНТАЖ».

В заяві зазначено, що оскільки у день звільнення - 15 квітня 2021 року йому не була виплачена заробітна плата у повному обсязі та не виплачена компенсація за 18 днів невикористаної щорічної основної відпустки, що є порушенням статті 116 КЗпП України, яка передбачає виплату при звільненні працівника усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, у день звільнення, просив терміново виплатити йому усі належні йому виплати по заробітній платі та компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку.

На підтвердження позову позивач надав копію запиту від 12 червня 2021 року на ім`я керівника ТОВ «БГ «ЄВРОМОНТАЖ» в якому просив надати йому довідку про суми нарахованої та виплаченої заробітної плати у 2021 році помісячно із зазначенням сум нарахованих та виплачених усіх обов`язкових податків і зборів у розрізі місяців (а.с. 17).
З матеріалів справи вбачається, що належні та допустимі докази на підтвердження отримання ТОВ «БГ «ЄВРОМОНТАЖ» вказаних заяв та запиту від ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.
Встановлені в сукупності обставини дають підстави зробити висновок, що суд першої інстанції правильно встановив дійсні обставини по справі в цій частині позовних вимог, приймаючи до уваги, що позивач був відсутній на робочому місці в день звільнення - 15.04.2021 року, а в подальшому після звільнення не звертався із заявою до відповідача про негайну виплату нарахованих та не виплачених грошових сум при звільнені і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у цій частині позовних вимог при цьому правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що висновки суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, а не на доказах. Зазначено зокрема, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження фактичного (реального) перерахування позивачу заробітної плати у повному обсязі. Позивач зазначив свій розрахунок нарахування заробітної плати та залишок заборгованості
Суд апеляційної інстанції перевірив зазначені обставини.
З матеріалів справи вбчається, що відповідач на спростування доводів позивача про неправильність нарахування та виплати заробітної плати надав докази, зокрема: довідку видану ТОВ «БГ «ЄВРОМОНТАЖ» від 01 лютого 2021 року, відповідно до якої ОСОБА_1 за період вересень - грудень 2020 року, нараховано дохід у сумі 17424 грн. 46 коп., виплачено 14026 грн. 84 коп., з яких: 3293 грн. 14 коп. виплачено у вересні, 4025 грн. 23 коп. - у жовтні, 4025 грн. 23 коп. - у листопаді, 2683 грн. 47 коп. - у грудні (а.с. 18).
Згідно з витягом з реєстру Пенсійного фонду, ОСОБА_1 у січні березні 2021 року отримав заробітну плату (дохід) в сумі 12621 грн. 54 коп. (січень 3157 грн. 90 коп., лютий 4500 грн. 00 коп., березень - 4963 грн. 64 коп. (а.с.20-23).
Згідно з виписками банку сформованими 07 червня 2021 року та 24 червня 2021 року, на рахунок позивача з «БГ «ЄВРОМОНТАЖ», 03 березня 2021року надійшла заробітна плата в сумі 6164 грн. 61 коп., 19 квітня 2021 року в сумі 3995 грн. 73 коп. та 24 червня 2021 року в сумі 3754 грн. 10 грн. (а.с. 30-31).
З копії довідки про суми заборгованості по заробітній платі, виданій ТОВ «БГ «ЄВРОМОНТАЖ» 25 серпня 2021 року вбачається , що станом на 15 липня 2021 року заборгованість із заробітної плати перед ОСОБА_1 відсутня.
В період, зазначений в позовній заяві ОСОБА_1 , а саме 16 квітня 2021 року по 24 червня 2021 року, заборгованість існувала в наступних розмірах.
Станом на 01 квітня 2021 року існувала заборгованість за період: березень 2021 року в сумі 3995 грн. 73 коп.;
квітень 2021 року в сумі 3754 грн. 10 коп. (в тому числі компенсація за невикористану відпустку 2191 грн. 68 коп.).
Станом на 19 квітня 2021 року, за квітень 2021 року в сумі 3754 грн. 10 коп. (в тому числі компенсація за невикористану відпустку 2191 грн. 68 коп.).
Станом на 24 червня 2021 року заборгованість за квітень 2021 року відсутня (а.с. 45).
Також ТОВ «БГ «ЄВРОМОНТАЖ» на підтвердження нарахованих сум заробітної плати, періоду розрахунку та відсутності заборгованості по заробітній перед позивачем станом на 24 червня 2021 року, надано суду: оборотно-сальдові відомості по його рахунку № НОМЕР_2 станом на 01,15, 19 квітня та 24 червня 2021 року; розрахунковий листок за квітень 2021 року; відомості про нарахування заробітної плати (а.с. 46,47,48,49, 50,51-52).
Приймаючи до уваги встановлені обставини можливо зробити висновок, що доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження і не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження, що докази надані відповідачем є неналежними.
З матеріалів справи вбачається, що позивач заявив клопотання про розгляд справи у відсутності позивача.
Відповідач також був відсутній у судовому засідання.
Суд першої інстанції розглянув справу відповідно до норм ЦПК України з врахуванням позовних вимог, відзиву на позовну заяву та уточнення позовних вимог з врахуванням наданих сторонами доказів.
Таким чином, позивач не скористався своїм процесуальним правом заявляти клопотання у суді при розгляді справи, у випадку сумніву у належності та допустимості доказів наданих відповідачем по справі.
Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.10.2021, залишити без змін.

Повний текст постанови складено 20.01.2022.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: