Справа № 242/1849/21
Провадження № 2-н/242/428/22
УХВАЛА

Іменем України

17 січня 2022 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Хацько Н.О., за участю секретаря Клименко А. В., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Селидівського міського суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна.

До суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15 жовтня 2020 року у цивільній справі № 242/3408/20, яке набрало законної сили, вимоги, які заявлені в даній позовній заяві, вже вирішено. Спірний автомобіль визнано спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості половини зазначеного автомобіля відмовлено.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Верченко О. О. - проти клопотання відповідача заперечувала, зазначила, що підстави для закриття провадження у даній цивільній справі відсутні.

Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 04 червня 2020 року ОСОБА_2 зверталася до Селидівського міського суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна. За змістом вказаної позовної заяви позивачем були заявлені наступні вимоги:

-встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з жовтня 2017 року по листопад 2019 року;

-визнати спільною сумісною власністю, набутого за час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , транспортний засіб «Chery», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , білого кольору;

-стягнути грошову компенсацію з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартості однієї другої частини вказаного автомобіля в сумі 80 000,00 грн.

В судовому засіданні не оспорювалося, що вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу були виділені в окреме провадження.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна задоволено частково. Визнано спільною частковою власністю набуте під час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 транспортний засіб «Chery», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , білого кольору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У відповідності до постанови Донецького апеляційного суду від 05 лютого 2021 року вищевказане судове рішення залишено без змін.

Зі змісту позовної заяви, яка розглядається в рамках даної цивільної справи, вбачається, що ОСОБА_2 заявлені наступні вимоги:

-визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кожним окремо право власності на Ѕ частку транспортного засобу «Chery», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , білого кольору;

-стягнути грошову компенсацію з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартість однієї другої частини автомобіля в сумі 80 000,00 грн. та залишити зазначений автомобіль у власності ОСОБА_3 .

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження в справі вичерпно визначені статтею 255 ЦПК України, і свідчать про те, що процес виник або неправомірно при відсутності в заінтересованої особи права на звернення до суду за захистом, або не може бути продовжений з інших причин, у тому числі і у зв`язку з волевиявленням сторін по розпорядженню своїми правами, які викликають зазначені правові наслідки.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановленні з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Крім того, заборона розгляду тотожного позову випливає і з принципу правової визначеності.

Так, з рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» вбачається, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

У даному разі, суд зазначає, що у пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" (заява №3236/03) від 03.04.2008, суд нагадує, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Так, для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави відмовити у відкритті провадження у справі.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Тому, в силу принципу res judicata відшукання стороною, яка програла судовий спір, нового доказу після набуття рішенням законної сили, не повинне тягнути перегляд такого рішення.

Проаналізувавши зміст позовної заяви, яка є предметом розгляду у даній справі та зміст позовної заяви, яка була предметом розгляду у справі № 242/3408/20, суд дійшов висновку про те, що склад сторін, предмет та підстави позову у даній справі та у справі № 242/3408/20 є тотожними, при цьому рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 жовтня 2020 року є таким, що набрало законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15 жовтня 2020 року, яке набрало законної сили, зокрема, визнано право спільної часткової власності сторін на спірний автомобіль.

За вимогами, визначеними в ч.1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

З матеріалів справи також вбачається, що будь-яких відступлень від ідеальної рівності часток на спірне майно не відбувалося.

Таким чином, у відповідності до рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 жовтня 2020 року, розмір часток сторін у праві власності на спірний автомобіль є рівним, тобто по 1/2 на кожного співвласника.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що дана вимога вже розглянута та вирішена при ухваленні рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 жовтня 2020 року.

Крім того, питання щодо стягнення компенсації вартості Ѕ частини автомобіля також було вирішено Селидівським міським судом Донецької області в рішення від 15 жовтня 2020 року.

На думку суду, в даному випадку наявні всі ознаки того, що правовідносини, зазначені в позові, що розглядається, є такими, що виникли між тими ж сторонами, про той же предмет позову і з тих же підстав.

За таких обставин, провадження в справі слід закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Таким чином, клопотання відповідача про закриття провадження у справі слід задовольнити в повному обсязі.

Суд також вважає за необхідне роз`яснити позивачу вимоги частини 2 статті 256 ЦПК України, згідно з якими у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 21 січня 2022 року.

Суддя Н.О. Хацько