Провадження №2/369/1848/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючого судді Дубас Т.В., за участю секретаря судових засідань Житар А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС м. Києва, ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно та зобов`язати вчинити дії щодо реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Регіонального сервісного центру МВС м. Києва, ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно та зобов`язати вчинити дії щодо реєстрації права власності.

До суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль BMW 530I, д/з НОМЕР_1 та встановлення заборони вчиняти відчуження даного автомобіля.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України суд розглянув заяву про забезпечення позову без виклику осіб.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

З матеріалів заяви про забезпечення позову та доданих до неї матеріалів вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, який тривав з 21.12.2007 по 25.03.2015. Автомобіль зареєстрований за ОСОБА_2 з 29.11.2012 по теперішній час. У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 вважає, що має право спільної сумісної власності на автомобіль марки BMW 530I, д/з НОМЕР_1 , оскільки він був придбаний у офіційному шлюбі та існує спір про визнання права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки BMW 530I, д/з НОМЕР_1 .

Позивач зазначив, що існує необхідність вжиття заходів для забезпечення позову ОСОБА_1 , оскільки їх невжиття може призвести до подальшого незаконного відчуження об`єкту рухомого майна - автомобіля, що є предметом спору, на користь третіх осіб, а це в свою чергу підтверджує існування ризиків істотного ускладнення, або й унеможливлення виконання рішення суду за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС м. Києва, ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно та зобов`язати вчинити дії щодо реєстрації права власності.

Проте, як вбачається з матеріалів справи ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року накладено арешт на автомобіль марки BMW 530I, д/з НОМЕР_1 , встановивши заборону на його відчуження.

Крім того, відповідно до ст.17Закону України«Про виконаннярішень тазастосування практикиЄвропейського судуз правлюдини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції Прозахист правлюдини іосновоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючи, що заявником не доведено факту унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду, у разі невжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку про відмову у забезпеченні позову.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких умов, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав та ризиків, визначенихст.149 ЦПК України, для забезпечення позову.

Керуючись статтями 149-153, 258-261-210 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС м. Києва, ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно та зобов`язати вчинити дії щодо реєстрації права власності залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Суддя Т.В. Дубас