Справа № 307/2768/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 січня 2022 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Мацунич М.В., Готра Т.Ю.,

з участю секретаря: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 02 березня 2017 року у справі № 307/2768/15-ц (Головуючий: Розман М.М.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Тересв`янської селищної ради, ОСОБА_1 , треті особи: Управління Держгеокадастру у Тячівському районі, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області про скасування рішення Тересвянської селищної ради, скасування і зняття з державної реєстрації Свідоцтва про право власності на земельну ділянку, мотивуючи тим, що 13.11.2014 року Тересв`янською селищною радою прийнято рішення № 748 про надання ОСОБА_1 , меш. АДРЕСА_1 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0.09 га. для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 .

На даний час ОСОБА_1 виготовила проектну документацію на земельну ділянку та отримала документ на право власності.

Вважає, що оспорюваним рішенням ОСОБА_1 надається частина земельної ділянки, яка знаходиться за її будинком і належить їй на праві приватної власності, так як позивач - ОСОБА_2 успадкувала відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Тячівською державною нотаріальною конторою 19.10.1994 року, після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ), житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Даний будинок належав її чоловікові згідно свідоцтва про право власності, виданого 17.04.1959 року виконавчим комітетом Тересв`янської селищної ради № 10 від 25.02.1959 року і розташований на земельній ділянці площею 0.06 га, виділеній на підставі рішення виконавчого комітету № 213 від 15.10.1952 року, яка відведена в натурі згідно акту про відведення земельної ділянки і межі земельної ділянки закріплені 4-ма стовпчиками, в якості межових знаків. Чоловік ОСОБА_2 побудував жилий будинок на відведеній для цієї мети земельної ділянки, порушень прав інших громадян при будівлі споруд ним або порушень основних будівельних норм не встановлено. Житловий будинок чоловік позивача експлуатував за призначенням, проживав там із сім`єю до дня смерті, що сторонами не оспорюється. Позивач є власником земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою відповідача, рішення про виділення якої оскаржується, однак, у проектній документації щодо відведення земельної ділянки підпис у підтвердження погодження меж не ставила. Проектна документація відповідача виготовлена в порушення ст.ст. 106, 107 ЗК України і рішення Тересв`янської селищної ради № 748 від 13.11.2014 року та свідоцтво про право власності на земельну ділянку, розташованому в АДРЕСА_2 порушують її права, є незаконним і підлягають скасуванню та зняттю із державної реєстрації.

Рішенням Тячівського районного суду від 02 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано рішення Тересв`янської селищної ради від 13 листопада 2014 року за №748 в частині надання дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки площею 0.0900 га у власність в АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_1 , мешканці АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель.

Ухвалою Тячівського районного суду від 02 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до Тересвянської селищної ради, ОСОБА_1 , де треті особи Управління Держгеокадастру у Тячівському районі, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області в частині скасування і зняття з державної реєстрації Свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку залишено без розгляду.

Дана ухвала суду учасниками справи не оскаржена і відповідно до ч. 1 ст. 273 ЦПК України набрала законної сили.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як частина спірної земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована у АДРЕСА_2 , дозвіл на виготовлення проекту відводу надано їй рішенням сільської ради і суд не навів жодних доказів з приводу того, яка саме частина із земельної ділянки площею 0,09 га накладається на земельну ділянку позивачки. Суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що згідно рішення 10-ої сесії 22-го скликання Тересвянської селищної ради від 25.12.1997 року позивачу ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку. Згідно наявних у матеріалах справи викопіювання з генерального плану смт. Тересва, схеми розміщення земельних ділянок по АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , площа земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні позивачки ОСОБА_2 і обгороджена межовими знаками, складає 0,1987 га, а тому висновок суду про порушення земельного права позивачки на земельну ділянку є безпідставним і надуманим.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року замінено у даній справі ОСОБА_4 .

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5 , які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 , які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 жовтня 1994 року, виданого Тячівською державною нотаріальною конторою , ОСОБА_2 отримала в спадщину житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_3 на земельній ділянці, площа якої не визначена.

Даний будинок з надвірними спорудами колись належав спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого Тересв`янською селищною Радою народних депутатів 17 квітня 1959 року за №120.

Будівництво будинку проводилося на відведеній земельній ділянці площею 0.06 га., що стверджується актом відповідної комісії( а.с. 11).

Позивачка зазначала, що 20.05.2013 року звернулася із заявою до голови Тересвянської селищної ради щодо оформлення права власності на земельну ділянку площею 0.06 га., на якій розташоване дворогоподарство за адресою АДРЕСА_3 , однак жодних дій по вказаній заяві селищною радою не здійснено і внаслідок бездіяльності селищної ради порушено її права на приватизацію земельної ділянки, а скориставшись цим відповідач ОСОБА_1 приватизувала земельну ділянку, яка розташована позаду її будинку.

Рішенням Тересв`янської селищної ради 13.11.2014 року за № 748 надано ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки площею 0.09 га. У власність в АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт І частини 1 статті 3 КАС України у вказаній редакції визначав справу адміністративної юрисдикції публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Публічно-правовим є зокрема спір, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

До справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

ЦПК України у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом, передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних та земельних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (ч.1 ст.15).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства та спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України у викладеній редакції громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (ч.7 ст.118 ЗК України у вказаній редакції).

Якщо особа звертається до повноважного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідні рішення, та у цих правовідносинах зазначений орган реалізує управлінські функції.

При постановленні рішення, суд першої інстанції зазначив, що рішення Тересв`янської селищної ради від 13 листопада 2014 року за №748 порушує земельне право позивачки ОСОБА_2 , як власника житлового будинку із відповідними господарськими будівлями в АДРЕСА_4 , оскільки це рішення стосується не вільної земельної ділянки і без відповідного вирішення питання про вилучення або позбавлення права належного землекористувача на цю земельну ділянку і зазначене рішення прийнято з порушенням вимог ст. 149 ЗК України. Виходячи з правових норм, які регулювали дані правовідносини на час їх виникнення, спадкодавець ОСОБА_3 набув статус належного землекористувача відведеної йому земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво в АДРЕСА_3 , загальною площею 600 кв. м., розміри та межові знаки якої було визначено у передбаченому на той час порядку та передано йому, як забудовнику у відповідне розпорядження.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.01.1994 року ОСОБА_2 успадкувала спадщину за ОСОБА_3 , яка складається з цілої частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_5 .

За загальними правилами до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в силу чого до позивачки ОСОБА_2 , як спадкоємниці ОСОБА_3 перейшло і суб`єктивне право, передбачене ч.ч. 1 та 2 ст. 118 ЗК України щодо спрощеної процедури приватизації земельної ділянки, що знаходиться в користуванні спадкодавця в користуванні спадкодавця ОСОБА_3 у розмірі відведеної йому земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво в АДРЕСА_2 загальною площею 600 кв.м. розміри та межі якої були визначені у передбаченому на той час порядку та передано йому як забудовникові у відповідне розпорядження. До позивачки ОСОБА_2 , як спадкоємниці за законом і власником зазначеного житлового будинку перейшло і право передбачене ст. 120 ЗК України про перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю або споруду.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що є таким, що порушує земельне право позивачки ОСОБА_2 , як власника житлового будинку із відповідними господарськими будівлями в АДРЕСА_4 і ос порене рішення селищної ради від 13 листопада 2014 року за №748 не вільної земельної ділянки і без відповідного вирішення питання про вилучення або позбавлення права належного землекористувача на цю земельну ділянку зазначене рішення прийнято з порушенням вимог ст. 149 ЗК України.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2017 року по даній справі призначено судову земельну-технічну експертизу і проведення експертизи доручено судовому експерту Павлич О.В.

Висновком експерта № 0001/2019 судової земельно-технічної експертизи від 27.05.2019 року стверджується, що конфігурація земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_3 (згідно матеріалів справи 48 «а») смт. Тересва, Тячівського району, дозвіл на розроблення проекту відведення у власність якої для будівництва житлового будинку, господарських будівель надано ОСОБА_1 , згідно існуючих межових знаків обміри проведені в присутності сторін і виходячи з наявних документів та проведення обмірів факт накладання земельних ділянок не встановлено. У суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_7 підтвердив свій висновок, який проведений виходячи з наявних документів та проведення обмірів факт накладання земельних ділянок не встановлено, у зв`язку з тим, що генплан на типовому проекті не несе достовірної інформації про земельну ділянку, інші ж документи які могли б нести таку інформацію відсутні на час проведення експертизи.

Відповідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України 2004 року, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до суду, а за статтею 13 Конвенції на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект.

Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам.

Відпровідно до ч.10 ст.123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Оскільки, рішення про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюється затвердженням проекту землеустрою щодо відведення земельної (ч. 11 ст. 123 ЗК України), яке селищною радою не приймалося і відповідна державна реєстрація прав на земельну ділянку за ОСОБА_1 не могла бути проведена згідно зі ст. 125 ЗК України, а тому позовні вимоги ОСОБА_4 , який є правонаступником ОСОБА_8 про скасування та визнання нечинним рішення Тересвянської селищної ради № 748 від 13.11.2014 року про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_1 , меш. АДРЕСА_1 за адресою АДРЕСА_2 не є ефективним та належним засобом (способом) захисту забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам справи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідності до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_4 , який є правонаступником ОСОБА_2 слід відновити з вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 02 березня 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_4 , який є правонаступником ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 січня 2022 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой