Ухвала

17 січня 2022 року

м. Київ

справа № 2-2088/11

провадження № 61-21395 ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області на ухвалу Галицького районного суду м. Львова у складі судді Волоско І. Р. від 13 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В., від 02 листопада 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 2-2088/2011 від 15 грудня 2011 року про зобов`язання Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області забезпечити його житлом, надавши окрему квартиру загальною площею, не менше 92 кв. м та видати дублікат виконавчого листа, оскільки такий фактично втрачений.

Заява обґрунтована тим, що на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 30484340 із виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2011 року у справі № 2-2088/2011, яке закінчено 27 червня 2013 року, про що йому стало відомо з листа заступника начальника управління начальника відділу Бассараб Т. від 20 липня 2020 року. Про постанову про закінчення виконавчого провадження від 27 червня 2013 року не був обізнаний, оскільки ні вказана постанова ні оригінал виконавчого листа не були йому надіслані.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13 грудня 2020 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року, заяву ОСОБА_1 задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Видано дублікат виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова у справі № 2-2088/2011від 15 грудня 2011 року.

У грудні 2021 року до Верховного Суду від Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області надійшла касаційна скарга на вказані судові рішення, здана до поштового відділення 24 грудня 2021 року, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа та ухвалити нове в цій частині, яким у задоволенні заяви відмовити. Також,просив поновити строк на касаційне оскарження судових рішень посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови отримав 07 грудня 2021 року, що підтверджується відповідними доказами.

Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, заявник у розумний інтервал часу після отримання копії постанови суду апеляційної інстанції звернувся з касаційною скаргою, вважаємо за можливе його поновити.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що висновки судів про втрату виконавчого листа не підтверджені належними доказами. Крім того, видача дубліката виконавчого листа з метою повторного його пред`явлення до виконання після закінчення виконавчого провадження та повернення його оригіналу до Галицького районного суду м. Львова, суперечить вимогам частини першої статті 40, статті 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Судами встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2011 року у справі № 2-2088/2011 зобов`язано Пустомитівську міську раду Львівського району Львівської області забезпечити ОСОБА_1 житлом, надавши окрему квартиру загальною площею, не менше 92 кв. м. На примусовому виконанні ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області перебувало виконавче провадження № 30484340, яке постановою державного виконавця від 27 червня 2013 року закінчено. У зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження, що підтверджується актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 27 січня 2017 року, відсутні відомості про те, що вказана постанова державного виконавця була направлена разом з оригіналом виконавчого листа стягувачу та ним отримана.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши поважність причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та втрату оригінала виконавчого листа, оскільки він відсутній у стягувача та в органі державної виконавчої служби, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі дубліката виконавчого листа. Оскільки судове рішення боржник не виконав права стягувача підлягають поновленню.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, від 23 червня 2021 року у справі № 2-162/12 (провадження № 61-14111св20), від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21).

Доводи касаційної скарги щодо відсутності доказів пред`явлення стягувачем виконавчого листа до виконання та втрати оригіналу виконавчого листа є необгрунтованими, оскільки оригінал виконавчого листа був пред`явлений заявником безпосередньо державному виконавцю, однак такий був втрачений (знищений) державною виконавчою службою.

Аргументи заявника зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та переоцінки встановлених судами обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК Українизнаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Посилання заявника на те, що видача дубліката виконавчого листа з метою повторного його пред`явлення до виконання після закінчення виконавчого провадження суперечить вимогам частини першої статті 40, статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними та не впливають на правильність вирішення судами заяви щодо видачі дубліката виконавчого листа, оскільки боржником не виконано рішення суду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку щодо незаконності і неправильності судових рішень.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на судові рішення попередніх інстанцій, є необґрунтованою. Правильне застосовування підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо його застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити Пустомитівській міській раді Львівського району Львівської області строк на касаційне оскарження ухвали Галицького районного суду м. Львова від 13 грудня 2020 року та постанови Львівського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара