Провадження №2/523/474/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Скоріної М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку спрощеного провадження цивільну справу № 523/12746/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог Одеської товарної біржи про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог Одеської товарної біржи про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Обґрунтовуючи вимоги даного позову позивач вказує на те, що 20.06.2000 року ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_5 набув у ОСОБА_2 і ОСОБА_3 житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору № 587/К купівлі продажу нерухомого майна від 29.05.2000 року. Даний договір був укладений на Одеській Товарній Біржі та зареєстрований 21.06.2000 в ОМБТІ та РОН за 11 доп. к-стр 157-р № 33.

При укладенні договору сторони договору досягли всіх істотних умов договору, позивач передав відповідачам суму у розмірі 15538 грн. вартості квартири, відповідачі прийняли грошові кошти, виселились з вищевказаної квартири та передали її покупцю у володіння та розпорядження.

Однак, у липні 2021 року позивач дізнався, що не може в повній мірі розпоряджатись своєю власністю у вигляді вищевказаної квартири, оскільки Договір № 587/К купівлі продажу нерухомого майна від 20.06.2000 року, укладений на Одеській Товарній Біржі не був посвідчений нотаріально, що на сьогоднішній день вимагає законодавство України. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати дійсним Договір № 587/К купівлі продажу нерухомого майна від 20.06.2000 року укладений на Одеській Товарній Біржі.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести судове засідання за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась. Однак, надала суду заяву, в якій проти позову не заперечує та просить суд проводити розгляд справи за її відсутності. Також у поданій заяві повідомила , що змінила дошлюбне прізвище " ОСОБА_7 " та " ОСОБА_8 " в підтвердження чого надала суду копію повторного Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 від 11.02.2020 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи без самостійних вимог Одеської Товарної Біржи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.06.2000 року ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_2 і ОСОБА_3 житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний факт підтверджується Договором № 587/К купівлі продажу нерухомого майна укладеного 20 червня 2000 року на Одеській Товарній Біржі відповідно до ЗУ «Про товарну біржу».

Зазначений договір купівлі продажу був зареєстрований на Одеській Товарній Біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

Відповідно до відмітки проставленої на звороті Договору купівлі продажу нерухомого майна, договір було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстраційним за 11 доп. к-стр 157-р № 33 від 21.06.2000 року.

Згідно копії паспорту громадянина України ОСОБА_1 , остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Спірний договір був підписаний сторонами 20 червня 2000 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

На час укладення вищевказаного договору купівлі продажу в червні 2000 року позивачу не було відомо, що правочин відповідно до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.

Так, згідно ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі продажу в 2000 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору купівлі продажу, було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України та ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі продажу квартири в АДРЕСА_1 , при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 2000 році, позивач придбав квартиру у свою власність у відповідачів, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, зареєструвавшись за адресою вказаної квартири, а відповідачі в свою чергу виконали зобов`язання по передачі квартири позивачу, виїхали з житлового приміщення та знялись з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч. 2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі продажу і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивача та визнати зазначений договір купівлі продажу дійсним.

Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання дійсним Договору № 587/К купівлі продажу нерухомого майна від 20 червня 2000 року.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 47, 227 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог Одеської товарної біржи про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним задовольнити.

Визнати дійсним Договір № 587/К купівлі продажу нерухомого майна, а саме житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 20 червня 2000 року на Одеській Товарній Біржі між ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_5 , з однією сторони, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з іншої сторони, що зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» за № 11 доп. к-стр 157-р № 33 від 21.06.2000 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту судового рішення 19.01.2022 року

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер