Єдиний унікальний номер 266/3677/20
Номер провадження 22-ц/804/28/22
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2022 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Вороніної М.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Маріупольська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Маріупольської міської ради на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 червня 2021 року, у складі суду Шевченко О.А., у цивільній справі про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

23 липня 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Маріупольської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що позивачка проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2006 року разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони були пов`язані спільним побутом, разом вели спільне господарства, мали взаємні сімейні права та обов`язки, тобто, перебували у цивільному шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, позивачка займалась його похованням. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з будинку АДРЕСА_1 . Інших спадкоємців, крім позивачки, після смерті ОСОБА_3 немає, однак, вона не може реалізувати своє право на спадщину, оскільки їй необхідно підтвердити факт проживання разом з спадкодавцем однією сім`єю.

Враховуючи викладене, позивачка просила встановити факт її проживання разом з ОСОБА_3 однією сім`єю в період з 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 з 2006 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що до спадкоємців четвертої черги може належати жінка, яка проживала однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Обов`язковою умовою для визнання її членом сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даним рішенням, відповідач Маріупольська міська рада подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та постановити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на підставі наданих матеріалів ОСОБА_1 не доведено існування між нею та ОСОБА_3 сімейних відносин, не доведено факту їх спільного проживання.

Судова практика доводить, що документи, підтверджуючи організацію та проведення поховання, а також поминальний обід, не свідчать безумовно про сумісне проживання позивачки та спадкодавця.

Судом першої інстанції не досліджено, що згідно з копією паспорта позивачки, вона зареєстрована за іншою адресою, а саме по АДРЕСА_2 .

Отже, для встановлення спільного проживання однією сім`єю судом не взято до уваги у сукупності документи щодо місця реєстрації чоловіка та жінки.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Позивачка ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_4 , ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

Представники відповідача ММР Мєскєв М.С., ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28 серпня 2019 року Приморського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Договір - замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_3 від 28.08.2019 року, укладено з ОСОБА_1 , нею сплачено вартість отриманих послуг відповідно до квитанцій №182 та №183 від 28.08.2019 року. Також долучено квитанції про оплату послуг священика, талон №91 на поховальний обід.

Згідно інформації Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 20.09.2019 року №18-147-0918, ОСОБА_3 з 05.05.1995 року по 27.08.2019 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки-акту КСН «Селище Слободка-гавань» від 20.09.2019 року, ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 з 2006 року по день смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується також актом про фактичне проживання від 08.11.2019 року КСН «Селище Слободка-гавань».

З повідомлення приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. від 31.03.2021 року №85/02-14 вбачається, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, для отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 необхідно надати документи, передбачені законом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 СК України.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`єю є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Згідно позицій вказаного рішення, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки позивач довела, як під час розгляду справи в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції обґрунтованість своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог стосовно існування між нею та ОСОБА_3 сімейних відносин та спільного проживання спростовується наявністю Довідки-акту, складеної дільничою ОСОБА_6 у відповідності до вимог рішення Маріупольської міської ради за №7/30-2619 від 25.04.2018 року, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 за адресою, АДРЕСА_1 з 2006року по 2019 рік, по день його смерті, разом робили перебудову будинку.

Крім того для з`ясування повноти викладених позивачкою обставин судом апеляційної інстанції витребувано копію спадкової справи №40-2019 зі змісту якої вбачається, що вона заведена на підставі заяви позивачки, інші потенційні спадкоємці відсутні.

Відомості про перебування померлого в іншому шлюбі, згідно інформації наданої Маріупольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Маріупольському районі Донецької області від 09.11.2021 № №20.1 -/271323 - відсутні.(а.с.170)

В якості підтвердження спільного ведення господарства з померлим, позивачка надала квитанції про погашення кредиту, де платником зазначено ОСОБА_7 , платіж здійснено через ОСОБА_1 в липні 2008 року та квитанції про оплату спожитих комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 , здійснених позивачкою в 2015-2019 роках.(а.с.178, 189-195)

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не досліджено, що за копією паспорта, вона зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 - неспроможні.

Згідно Ст.2. Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, якій ратифіковано Україною в 1997 році «Кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території».

Відповідно до ст. 33 Конституції України, свобода пересування і право на вільний вибір місця проживання належать кожній людині, яка на законних підставах перебуває на території України, і включають у себе свободу пересування територією України, право на вільний вибір постійного чи тимчасового місця проживання на території України, право вільно залишати територію України, право громадянина України в будь-який час повернутися в Україну.

Отже, для встановлення спільного проживання однією сім`єю судом не взято до уваги у сукупності документів щодо місця реєстрації чоловіка та жінки.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин доводи відповідача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, відповідачем не надано.

При розгляді даної справи суд враховує, що нормами ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів апеляційної інстанції врахувала правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 554/1618/21 та від17 червня 2020 року справа N 755/18012/16-ц.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 17 січня 2022 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова