Справа № 301/2043/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 січня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Готра Т.Ю., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пітух Василь Іванович, на ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 28 травня 2021 року, постановлену суддею Пітерських М.О., у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 253 686,60 грн.

Заочним рішенням Іршавського районного суду від 30.11.2020 позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 253 686,60 грн. боргу, а також 2 143,60 грн. судових витрат.

07 травня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 28 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення залишено без задоволення, а заяву про перегляд заочного рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2020 року - без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішення, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пітух В.І. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, і неправильного застосування норм матеріального права, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду.

На обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про не зазначення ним поважних причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та клопотання про його поновлення, оскільки це не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить змісту самої заяви, в якій були наведені поважні підстави пропуску встановленого строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, зокрема, внаслідок неналежного повідомлення та неотримання копії заочного рішення у встановленому законом порядку. Так, із повним текстом заочного рішення представник відповідача ознайомився 29 квітня 2021 року. Зазначає, що в наявних у матеріалах справи рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення підписи йому не належать. У період розгляду судової справи протягом листопада-грудня 2020 року він перебував на лікуванні в кардіодиспансері м. Ужгорода та сімейного лікаря Іршавського центру первинної медичної допомоги. Додатковими обставинами для поновлення пропущеного процесуального строку та подачі заяви про перегляд заочного рішення з пропуском строку просив врахувати встановлені на території України карантинні обмеження.

У судове засідання ОСОБА_2 та його адвокат Сідун В.М. не з`явились і не подали заяви про відкладення розгляду справи. Сторони неодноразово повідомлялись про розгляд страви та їм повинно було бути відомо про розгляд справи, оскільки отримували повідомлення про виклик в судові засідання. Адвокат Сідун В.М. на теперішнє судове засідання був повідомлений в спосіб надіслання їм SMS повідомлення з Судовою повісткою про виклик у судове засідання, а.с. 198.

Разом з цим у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно вимог ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки апеляційний суд розглядає справу не по суті заявлених позовних вимог, а щодо вирішеного судом першої інстанції процесуального питання, то за цих обставин матеріали справи, дозволяють апеляційному суду вирішити справу за відсутності сторін, що не призведе до порушення їх процесуальних прав. А необхідності визнавати їх явку в судове засідання обов`язковою не вбачається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в поновленні строку для подання заяви про перегляд заочного рішення суду та залишаючи без розгляду таку заяву, суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що заявник пропустив строк звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, доказів поважності пропуску строку не надав.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Однією з таких гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю Конвенції як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Вимоги щодо форми і змісту заяви про перегляд заочного рішення встановлені у статті 285 ЦПК України.

Згідно із частиною четвертою статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Таким чином, ЦПК України встановлює для відповідача особливий порядок оскарження заочного рішення - шляхом подання до суду, що його ухвалив, заяви про перегляд цього рішення (стаття 284 ЦПК України), а також загальний порядок - апеляційне оскарження (частина четверта статті 287 ЦПК України).

При цьому апеляційне оскарження заочного рішення можливе відповідачем лише після його перегляду судом першої інстанції у встановленому законом порядку та залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Указане відповідає роз`ясненням, які містяться у абзаці 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, де зазначено, що оскарження заочного рішення в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення. В іншому випадку апеляційний суд відмовляє в прийнятті апеляційної скарги на заочне рішення.

Судом встановлено, що 30 листопада 2020 року Іршавський районний суд Закарпатської області за відсутності учасників справи ухвалив у даній справі заочне рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 253 686,60 грн. боргу, а також 2 143,60 грн. судових витрат.

Копія вказаного рішення суду була направлена відповідачу поштовими відправленнями 30 листопада 2020 року.

07 травня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення суду.

На обґрунтування клопотання ОСОБА_1 зазначав, що про наявність заочного рішення він дізнався після ознайомлення його представника з матеріалами справи 29.04.2021. Вказане судове рішення було фактично отримано під час ознайомлення з матеріалами справи, а заява про перегляд заочного рішення була подана 07 травня 2021 року, тобто в межах строку встановленого частиною третьою статті 284 ЦПК України.

Згідно з частинами другою - четвертою статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої, шостої та одинадцятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У відповідності до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 не брав участь у розгляді справи, в якому було ухвалене заочне рішення суду, тому в розумінні статті 272 ЦПК України днем вручення йому рішення суду від 30 листопада 2020 року є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Утім, як зазначає відповідач, копію заочного рішення, яке є предметом перегляду, він не отримував 12 грудня 2020 року, як вказує суд першої інстанції, при цьому посилаючись на наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 60). ОСОБА_1 заперечує той факт, що підпис на вказаному рекомендованому повідомленні належить йому, та те, що він отримував дане поштове відправлення.

Суд першої інстанції при цьому не перевірив доводів заявника та не взяв до уваги те, що підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення відрізняється від підпису ОСОБА_1 .

Крім того апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_1 наведено поважні причини для поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення суду, а саме, перебування на лікуванні в період листопада-грудня 2020 року, що стверджується випискою з медичної картки амбулаторного хворого (а.с. 97-98).

Оскільки копію оскаржуваного заочного рішення суду представник ОСОБА_1 адвокат Пітух В.І. отримав 29 квітня 2021 року, а відповідну заяву про перегляд заочного рішення та про поновлення пропущеного строку подав 07 травня 2021 року, тобто протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення. То за таких обставин ОСОБА_1 мав, передбачене статтею 284 ЦПК України, право на поновлення йому строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Суд першої інстанції, в порушення вказаних вище норм процесуального закону, на наведене уваги не звернув, не надав оцінки клопотанню відповідача про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та підстав для його поновлення та дійшов передчасного висновку про залишення такої заяви без розгляду з підстав, визначених у частини другій статті 126 ЦПК України.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не навів поважних причин пропуску встановленого законом строку є передчасним, а ухвала про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду такою, що постановлена без належного врахування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм цивільного процесуального законодавства України.

Судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників судового процесу, тому відповідач без достатніх та розумних причин не може бути позбавлений права на перегляд заочного рішення суду, ухваленого за його відсутності, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Залишення без задоволення клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення у цій справі позбавляє відповідача права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки без проходження процедури перегляду заочного рішення в суді першої інстанції відповідач позбавлений права оскаржити заочне рішення про стягнення з нього на користь позивача суми заборгованості в апеляційному порядку (частина четверта статті 287 ЦПК України).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо залишення клопотання відповідача про поновлення пропущеного процесуального строку без задоволення, а заяви про перегляд заочного рішення - без розгляду, є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства. Тому, відповідно до статті 379 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 368, 379, 381-384, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пітух Василь Іванович, задовольнити.

Ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 28 травня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 19 січня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: