Справа № 150/50/22
Провадження № 2-з/150/1/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року с.Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області у складі головуючої судді Кушнір Б.Б., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданої одночасно з поданням позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась у Чернівецький районний суд Вінницької області із заявою про забезпечення позову одночасно з поданям позовної заяви до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, у якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль КІА SPORTAGE, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 .

В обгрунтування заяви про забезпечення позову вказує, що предметом її позову до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя є, зокрема, автомобіль КІА SPORTAGE, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який подружжя набуло під час спільного проживання, однак, оформлений такий автомобіль на ОСОБА_2 .

Вважає, що з метою забезпечення реального виконання рішення у справі, справедливого балансу інтересів сторін, а також у зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 реальних підстав для побоювання щодо можливості відчуження ОСОБА_2 вказаного автомобіля до набрання рішенням законної сили, просить суд вжити заходів забезпечення позову.

Згідно положень ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам частини 2 статті 247 ЦПК України.

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову та докази, які долучені на підтвердження викладених у заяві обставин, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги про забезпечення позову, об`єктивно оцінивши їх, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з нормами статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

Із матеріалів заяви не вбачається підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки суду не надано жодного належного доказу про те, що коли сторони розірвали шлюб, що майно на яке просить заявник накласти арешт придбане у шлюбі, оскільки відсутні докази часу придбання автомобіля, та інші докази, якими підтверджується факт перебування зазначеного автомобіля у власності ОСОБА_2 та інші дані, які вимагаються положеннями статтей 149 - 150 ЦПК України.

Зокрема, позивачем зазначено, що шлюб між сторонами розірвано, однак, до заяви не долучено жодного доказу (правовстановлюючого документа), який би підтверджував факт припинення шлюбних відносин на момент звернення із вказаною заявою, а також жодного доказу, яким би підтверджувався факт належності автомобіля КІА SPORTAGE, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 .

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Також є недоведеними покликання заявника на вчинення ОСОБА_2 дій, спрямованих на продаж спільного майна подружжя.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, подану до подачі позовної заяви, судом враховано, що відповідно до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ, напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу», при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду» з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і знаходяться в кращому становищі, ніж міжнародний суддя, для оцінки того, що становить «суспільний інтерес». Це поняття має широке значення, втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі публічного, загального інтересу (public, general interest), який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що заявником не надано достатніх доказів для вжиття заходів забезпечення позову, викладені у заяві обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, відтак, суд дійшов висновку про відсутність необхідних підстав для забезпечення позову одночасно з поданням позовної заяви про поділ спільної сумісної власності подружжя, тому вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 149-153 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданої одночасно з поданням позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання її суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя Б.Кушнір