ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/372/20
Провадження № 22-ц/4820/27/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю апелянта, представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварог-Буковина» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області в складі судді Гогулько Н.А. від 02 червня 2021 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

В березні 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що 01 квітня 2011 року він був прийнятий на посаду директора ТОВ «Сварог-Буковина», а 28 лютого 2019 року звільнений із посади директора у зв`язку із закінченням контракту.

Відповідачем при звільненні не проведено з ним повний розрахунок.

З врахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач посилався на те, що станом на 01.06.2018 року в позивача був борг перед ним по заробітній платі в сумі 62200 грн.

В червні 2018 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в сумі 38000 грн., утримано 7410 грн. податку, виплачено 30000 грн. (видаткові касові ордери №№ 86, 89, 92). Борг по заробітній платі зріс до 62790 грн. (62200 грн. + 590 грн.).

У липні 2018 року йому нараховано заробітну плату в сумі 40000 грн., утримано 7800 грн. податку і повністю йому виплачено 2200 грн. (платіжне доручення № 1064) 30000 грн. (видаткові касові ордери №№ 119, 120, 121).

Борг по зарплаті на 01.08.2018 року залишився 62790 грн.

В серпні 2018 року нараховано заробітну плату в сумі 37903,05 грн., утримано 7391,10 грн. податку. Виплачено 30000 грн. (видаткові накладні №№ 142, 143, 144), 590 грн., 2200 грн. (платіжні доручення №№ 1315,1404). Борг по заробітній платі на 01.09.2018 року зменшився до 60511,95 грн.

У вересні 2018 року нараховано заробітну плату 34778 грн., утримано 6781,71 грн. податку. Виплачено 30000 грн. (видаткові накладні №№ 159, 160, 161). Борг по заробітній платі на 01.10.2018 року - 58508,24 грн.

В жовтні 2018 року нараховано заробітну плату 19715,02 грн., утримано 3844,43 грн. податок. Виплачено 30000 грн. (видаткові накладні №№ 177, 178, 179), 519,95 грн. (платіжне доручення). Борг по заробітній платі на 01.11.2018 року зменшився до 43866,88 грн.

В листопаді 2018 року нараховано заробітну плату 59755,62 грн., утримано 11652,35 грн. податку. Виплачено 996,29 грн. (платіжне доручення № 1853). Вважає, що видаткові касові ордери № 191 від 09.11.2018 року на суму 9000 грн. та № 204 від 30.11.2018 року на 10000 грн. є підробленими, оскільки зазначені кошти він не отримував.

Борг по заробітній платі на 01.12.2018 року становив 90973,86 грн.

В грудні 2018 року нараховано заробітну плату 39652,76 грн., утримано 7732,29 грн. податку. Виплачено 157,81 грн., 5712,78 грн., 16186,21 грн. (платіжні доручення №№ 2017, 1234, 2175). Борг по зарплаті зріс на 01.01.2019 року до 100837,53 грн.

В січні 2019 року йому нараховано заробітну плату 30476,19 грн., утримано 5942,86 грн. (податок). Виплачено - 7617,03 грн., 300 грн. (платіжні доручення №№ 33, 226 ), не доплачено 16616,30 грн. Борг по заробітній платі зріс до 117153,83 грн.

В лютому 2019 року нараховано заробітну плату 36000 грн., утримано 7020 грн. податку. Виплачено 11813,63 (платіжне доручення №256), не доплачено 17166,37 грн. Борг по заробітній платі становив 134319,37 грн.

З врахуванням уточнених позовних вимог позивач остаточно просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в сумі 134319,37 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 02 червня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварог-Буковина» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судове рішення як незаконне та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. На думку апелянта, судом не враховано, що з квітня 2018 року утворилася заборгованість по заробітній платі, що складала на 01.06.2018 року 62200 грн. В судовому засіданні було задоволено його клопотання про витребування доказів у відповідача, проте така ухвала відсутня в матеріалах справи та не виконана відповідачем.

Видаткові касові ордери № 142 від 06.08.2018 року, № 143 від 07.08.2018 року, № 144 від 08.08.2018 року вважає підробленими у зв`язку з тим, що він в цей час був закордоном та не міг їх підписувати і отримувати кошти. Видаткові касові ордери №№ 177, 178, 179 від 09.10.2018 року, 10.10.2018 року, 11.10.2018 року апелянт не підписував, оскільки перебував на стаціонарному лікуванні, що також свідчить про неможливість підписання ним ордерів та отримання коштів. Тому вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що його перебування закордоном не спростовує факт отримання коштів за цими ордерами.

Висновком експертизи № 3398/3400/20-26 від 23.02.2020 року встановлено, що цифрові записи у видаткових касових ордерах № 191 від 09.11.2018 року та № 204 від 30.11.2018 року в місці зазначення дати виконані не ОСОБА_1 , також бухгалтером в порушення Положення про ведення касових операцій в Україні затвердженого Постановою НБУ від 29.12.2017 року № 148 заповнено графу «Одержав».

Вважає посилковим посилання суду на погашення йому боргу по зарплаті в квітні та червні 2019 року, оскільки згідно платіжних доручень виплачені 18987,43 грн. є оплатою лікарняних листів, а 87974,24 грн. виплатою йому розрахункових.

Позивачем заявлялося клопотання про виклик свідків, проте судом не забезпечено їх явку в суд.

У відзиві ТОВ «Сварог-Буковина» просить відхилити апеляційну скаргу як безпідставну, а рішення суду залишити без змін як цілком обґрунтоване.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представники підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, судом встановлено, що 01 квітня 2011 року позивач був прийнятий на посаду директора ТОВ «Сварог-Буковина», а 28 лютого 2019 року - звільнений із посади директора у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

У червні 2018 року позивачу підлягало до виплати 30590 грн. заробітної плати (нараховано 38000 грн. - утримано 7410 грн.). Відповідно до видаткових ордерів №119 від 09.07.2018 року, №120 від 10.07.2018 року та №121 від 11.07.2018 року йому виплачено 30000 грн. (а.с.43, 44, т.1). Відповідно до даних платіжного доручення №35 від 13.07.2018 року було перераховано решту суми - 590 грн. (а.с. 53, т.1).

У липні 2018 року позивачу підлягало до виплати 32200 грн. (нараховано 40000 грн. - утримано 7800 грн.). Відповідно до видаткових ордерів №142 від 06.08.2018 року, №143 від 07.08.2018 року та №144 від 08.08.2018 року йому виплачено 30000 грн. (а.с.44, 45, т. 1). Відповідно до платіжного доручення №36 від 14.08.2018 року було перераховано решту суми - 2200 грн. (а.с.51, т.1).

У серпні 2018 року позивачу підлягало до виплати 30511,95 грн. (нараховано 37903,05 грн. - утримано 7391,10 грн.). Відповідно до видаткових ордерів №159 від 18.09.2018 року, №160 від 19.09.2018 року та №162 від 20.09.2018 року йому виплачено 30000 грн. (а.с.45, 44, т.1). Відповідно до платіжного доручення №41 від 11.09.2018 року перераховано суму - 511,95 грн. (а.с.49, т.1).

У вересні 2018 року позивачу підлягало до виплати 27996,29 грн. (нараховано 34778 грн. - утримано 6781,71 грн.). Відповідно до видаткових ордерів №177 від 09.10.2018 року, №178 від 10.10.2018 року та №179 від 11.10.2018 року йому виплачено 30000 грн. (а.с.46, т.1). Відповідно до платіжного доручення №41 від 11.09.2018 року перераховано суму - 996,29 грн. (а.с.48 Т1).

У жовтні 2018 року позивачу підлягало до виплати 15870,59 грн. (нараховано 19715,02 грн. - утримано 3844,43 грн.). Відповідно до даних видаткових ордерів №191 від 09.11.2018 року та №204 від 30.11.2018 року йому виплачено 19000 грн. (а.с.46, 47, т.1).

У листопаді 2018 року позивачу підлягало до виплати 48103,27 грн. (нараховано 59755,62 грн. - утримано 11652,35 грн.). Відповідно до платіжного доручення №41 від 03.12.2018 року перераховано суму - 157,81 грн. (а.с.58, т.1).

У грудні 2018 року позивачу підлягало до виплати 31920,47 грн. (нараховано 39652,76 грн. - утримано 7732,29 грн.). Відповідно до платіжних доручень №47 від 17.12.2018 року, від 20.12.2018 року та №44 від 13.12.2018 року перераховано суму - 22199,02 грн. (а.с.62,63,65, т.1).

У січні 2019 року позивачу підлягало до виплати 24533,33 грн. (нараховано 30476,19 грн. - утримано 5942,86 грн.). Відповідно до даних платіжного доручення від 10.01.2019 року перераховано суму - 7617,03 грн. (а.с.64, т.1).

У лютому 2019 року позивачу підлягало до виплати 28980 грн. (нараховано 36000 грн. - утримано 7020 грн.). Відповідно до платіжного доручення №12 від 21.02.2019 року перераховано суму коштів - 11813,63 грн. (а.с.68, т.1).

У березні 2019 року позивачу підлягало до виплати 23362,51 грн. (нараховано 29021,76 грн. - утримано 5659,25 грн.). Відповідно до платіжних відомостей №15 від 28.02.2019 року, №16 від 09.04.2019 року та №51 від 05.06.2019 року було перераховано суму - 111336,75 грн. (а.с.7-9, т.2).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що в період з червня 2018 року по березень 2019 року підлягала до виплати позивачу заробітна плата в сумі 294068,41 грн., фактично виплачено йому 296422,48 грн., а отже, заборгованість товариства перед позивачем відсутня.

Проте з цим висновком не можна погодитися, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічну норму містить частина 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України).

Вказуючи про відсутність заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем, суд першої інстанції не перевірив та не дав оцінки доводам позивача про наявність у нього заборгованості по заробітній платі станом на 01.06.2018 року в сумі 62200 грн. Останній на підтвердження цієї обставини посилався на дані його особового рахунку по заробітній платі за 2018-2019 роки (а.с. 80-91, т.1), згідно з якими дійсно борг підприємства перед позивачем станом на 01.06.2018 року складав 62200 грн.

Оскільки суд першої інстанції ухвалою від 17 березня 2020 року витребував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо нарахування та виплати заробітної плати позивачу за період з січня 2018 року до його звільнення, проте не забезпечив виконання вказаної ухвали, апеляційний суд повторно витребував від відповідача ці документи за період з квітня 2018 року.

Згідно представлених відповідачем розрахунково-платіжних відомостей борг підприємства на час звільнення позивача складав 110684,88 грн., який повністю виплачено.

Так, згідно розрахунково-платіжних відомостей за квітень 2018 року борг за підприємством на 01.04.2018 року складав 28502,82 грн. Нараховано за квітень 40000 грн., утримано 7800 грн., перераховано позивачу - 374,49 грн., 35996,26 грн., 30666,67 грн. Борг за працівником на кінець місяця - 6334,60 грн. (а.с. 74, т.2);

за травень нараховано 40000 грн., утримано 7800 грн., перераховано позивачу - 2200 грн. Борг за підприємством на 01.06.2018 року 23665,40 грн. (а.с. 75, т. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені (ч.ч. 3, 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Розрахунково-платіжна відомість призначена для ознайомлення працівника з нарахованими йому виплатами та здійсненими утриманнями, складається автоматично програмою для бухгалтерського обліку на підставі відповідної первинної документації щодо нарахування та виплати заробітної плати працівнику.

Апеляційний суд не приймає до уваги надані відповідачем розрахунково-платіжні відомості як такі, що суперечать представленій первинній бухгалтерській документації щодо виплати заробітної плати позивачу.

Так, згідно платіжного доручення № 636 від 04.04.2018 року та платіжної відомості на перерахування коштів працівникам товариства «Сварог-Буковина» № 20 від 03.04.2018 року у квітні 2018 року ОСОБА_1 виплачено заробітну плату за лютий 2018 року в сумі 35996,26 грн. (а.с.86-88, т.2).

Згідно платіжного доручення № 755 від 20.04.2018 року та платіжної відомості на перерахування коштів працівникам товариства «Сварог-Буковина» № 21 від 19.04.2018 року у квітні 2018 року ОСОБА_1 також виплачено заробітну плату за березень 2018 року в сумі 30666,67 грн. (а.с.89-91, т.2).

Як ствердив представник відповідача в суді, перерахована позивачу в квітні 2018 року сума 374,49 грн. була заборгованістю по оплаті лікарняних листів за лютий 2018 року.

Отже, нарахована та невиплачена у строк згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата позивачу за лютий-березень 2018 року в сумі 67037,42 грн. відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підлягала відображенню на рахунках бухгалтерського обліку як заборгованість перед працівником станом на 01.04.2018 року.

З метою усунення наявних суперечностей у розрахунково-платіжній відомості за квітень 2018 року суд за клопотанням сторони позивача витребував усі первинні бухгалтерські документи щодо нарахування та виплати заробітної плати позивачу з часу його призначення на посаду директора підприємства (з 01.04.2011 року), проте відповідачем ухвала суду не виконана додатково надано розрахунково-платіжні відомості та певні платіжні документи лише за період з липня 2015 року по березень 2018 року.

Окрім того, сторона відповідача, діючи недобросовісно, подала суду на підтвердження виплати заробітної плати позивачу платіжні доручення № 1122 від 20.05.2016 року, № 886 від 21.04.2016 року, № 2734 від 20.10.2016 (а.с. 216, 218, 223, т.2), за якими призначення платежу «підзвітні кошти ОСОБА_1 на БПК», а також нібито видаткові касові ордери, які не містять необхідних реквізитів - підписів касира, головного бухгалтера та одержувача ОСОБА_1 (а.с.214, 220, 225 т.2).

Суд визнає ці докази недопустимими і не приймає їх до уваги.

З врахуванням наведеного апеляційний суд визнає недостовірними дані про борг по зарплаті підприємства перед позивачем в сумі 28502,82 грн. станом на 01.04.2018 року як такі, що суперечать представленій первинній бухгалтерській документації щодо виплати заробітної плати позивачу. Фактичний борг по зарплаті на 01.04.2018 року складав 67037,42 грн. (невідображена відповідачем сума боргу 38534,60 грн.) і був виплачений позивачу протягом квітня 2018 року.

Відтак враховуючи нараховану позивачу зарплату за квітень-травень 2018 року по 40000 грн. (утримання 7800 грн., до виплати 32200 грн. за кожний місяць) перераховану суму позивачу 2200 грн., заборгованість заробітній платі перед позивачем дійсно станом на 01.06.2018 року складала 62200 грн. (а.с. 74, 75, т. 2).

Отже, з врахуванням встановленого боргу 62200 грн. на 01.06.2018 року, подальших проведених нарахувань і виплат заробітної плати, що підтверджуються первісними бухгалтерськими документами, борг підприємства на час звільнення позивача складав не 110684,88 грн., а 149219,48 грн. (різниця 38534,60 грн. боргу, не відображеного відповідачем на 01.04.2018 року).

Згідно платіжного доручення № 419 від 01.04.2019 року та платіжної відомості № 15 від 28.02.2019 року ОСОБА_1 виплачено 87974,24 грн. розрахункових; згідно платіжного доручення № 472 від 10.04.2019 та платіжної відомості № 16 від 09.04.2019 року ОСОБА_1 виплачено 4867,18 грн., згідно платіжного доручення № 21 від 05.06.2019 року та платіжної відомості № 31 від 05.06.2019 року позивачу виплачено 18495,33 грн. в оплату лікарняних листів, загалом виплачено 111336,75 грн.

Відтак товариством «Сварог-Буковина» не проведено повний розрахунок з позивачем при звільненні, невиплачена заборгованість по зарплаті перед позивачем складає 37882,73 грн. (149219,48 грн. - 111336,75 грн.), тому вказаний борг підлягає стягненню з відповідача.

Посилання апелянта на те, що суд помилково визнав доведеною виплату йому 60000 грн. зарплати в касі підприємства у серпні та жовтні 2018 року є безпідставним.

Так, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В уточненій позовній заяві (а.с. 78-79, т.1) позивач стверджував, що у серпні 2018 року за видатковими касовими ордерами № 142 від 06.08.2018 року, № 143 від 07.08.2018 року, № 144 від 08.08.2018 року йому виплачено 30000 грн., а також за видатковими касовими ордерами №№ 177, 178, 179 від 09.10.2018 року, 10.10.2018 року, 11.10.2018 року йому виплачено 30000 грн.

Відтак подальше його ж твердження про неотримання цих коштів у зв`язку з перебування за кордоном та на стаціонарному лікуванні є безпідставним.

В свою чергу апеляційний суд констатує, що за змістом ч.3 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» саме позивач як уповноважена посадова особа (керівник підприємства) ніс відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах та мав забезпечити належне виконання норм законодавства про ведення касових операцій на підприємстві.

Безпідставним також є твердження апелянта про неотримання коштів за видатковими касовими ордерами № 191 від 09.11.2018 року та № 204 від 30.11.2018 року.

Так, висновком судової почеркознавчої експертизи № 3398/3400/20-26 від 23.02.2020 року підтверджено, що підписи в графі «одержувач» касових ордерів виконані ОСОБА_1 . Встановлені порушення, що цифрові записи в місці зазначення дати, написання слова «Одержав» виконано не ОСОБА_1 , не спростовують факт отримання ним коштів за цими документами, а лише вчергове підтверджують незабезпечення позивачем як керівником підприємства виконання норм Положення про ведення касових операцій в Україні, затвердженого Постановою НБУ від 29.12.2017 року № 148.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, у зв`язку з неповним розрахунком з позивачем наявні підстави виплатити йому його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з абз. 2 п. 4 вказаного Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Заробіток позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню склав 48904,05 грн. (грудень 2018 року 18306,84 грн., січень 2019 року 30597,21 грн.).

З врахуванням 25 відпрацьованих днів за ці два місяці середньоденний заробіток позивача складає 1956,16 грн. (48904,05 грн. : 25 днів).

Відтак з врахуванням середньоденного заробітку позивача 1956,16 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.03.2019 року по 13.01.2022 року (716 робочих днів) складає 1400610,56 грн.

Разом з тим, апеляційний суд при визначенні розміру відшкодування позивачу за затримку розрахунку враховує таке.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України.

Велика Палати Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц вказала, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

При цьому згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, зменшуючи розмір відшкодування, визначений з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом.

В цій справі встановлено, що позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення заборгованості по зарплаті та компенсації 13.03.2020 року, більш як через рік після звільнення, що мало місце 28.02.2019 року. Позивач не пояснив, чим зумовлене таке вичікування за обізнаності про порушення його трудових прав.

З огляду на встановлений розмір заборгованості по зарплаті позивачу, очевидну неспівмірність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з боргом по зарплаті, розмір якого є у 37 разів меншим, часу звернення позивача з цим позовом, а також, що саме позивач ОСОБА_1 як керівник ТОВ «Сварог-Буковина» мав забезпечити належну та своєчасну оплату праці працівникам підприємства, в тому числі й собі, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, визначення розміру відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні у 37000 грн.

В решті позову слід відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України з врахуванням часткового задоволення апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2102 грн. понесених судових витрат за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Водночас пропорційно задоволенню позову та апеляційної скарги (28,20%) в частині стягнення заборгованості по заробітній платі з відповідача підлягають стягненню в дохід держави 733,78 грн. судового збору (378,78 грн. + 355 грн.).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 02 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварог-Буковина» (60125, Чернівецька обл., с. Лівинці, вул. Головна, 1-А, ), на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 37882,73 грн. заборгованості по заробітній платі, а також 37000 грн. середнього заробітку за час затримки повного розрахунку, з яких підлягають сплаті відповідні податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварог-Буковина» (60125, Чернівецька обл., с. Лівинці, вул. Головна, 1-А, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2102 грн. понесених судових витрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварог-Буковина» (60125, Чернівецька обл., с. Лівинці, вул. Головна, 1-А, ) в дохід держави 733,78 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 січня 2022 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко