Дата документу 19.01.2022 Справа № 334/6848/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6848/21
Провадження №22-ц/807/582/22
Головуючий в 1-й інстанції Ісаков Д.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Фельського Сергія Леонідовича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В позові позивач зазначала, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 . Від шлюбу мають малолітню доньку: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач мешкає окремо та ніяким чином позивачці та дитині не допомагає. Відповідач є працездатним, на теперішній час має постійний дохід, аліменти на користь третіх осіб не сплачує. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. На даний час позивачка ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, будь-якого іншого заробітку (доходу) не має, а відповідач має змогу сплачувати аліменти на її утримання як дружини з якою проживає дитина, але добровільно такої допомоги не надає. Тому позивачка змушена звернутися до суду з метою визначення та затвердження розміру аліментів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2021 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позову - 10.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 кошти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 908,00 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в особі представника адвоката Фельського Сергія Леонідовича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення коштів на утримання позивачки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зазначених вимог відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем у справі не доведено можливості надання відповідачем допомоги на своє утримання з урахуванням щомісячних витрат на виплату кредитних зобов`язань, які несе відповідач.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката Корсік Я.І., зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 30.09.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Від шлюбу мають малолітню доньку: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Дитина проживає разом з матір`ю за місцем її реєстрації.

Відповідач мешкає окремо, матеріальної допомоги не надає. Відповідач на теперішній час є працездатним, має постійний дохід, аліменти на користь третіх осіб не сплачує. Позивачка не працює, доглядає за дитиною, а тому перебуває у складному матеріальному становищі.

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив із інтересів дитини та матеріального стану сторін, забезпечуючи надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в рамках дотримання норм матеріального та процесуального права в частині вирішення вимог позову про стягнення коштів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку.

Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Згідно із ч.ч. 2,6 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30.09.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу мають малолітню доньку: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Дитина проживає разом з матір`ю за місцем її реєстрації.

Обов`язки з утримання дитини виконує позивачка, так як з нею проживає дитина, що також не спростовано відповідачем.

В силу того, що дитині на час розгляду справи ще не виповнилося року, відповідачка не має можливості працювати та забезпечувати себе та дитину.

Відповідач, в совою чергу, є особою працездатною, має можливість надавати допомогу донці та матері, які на теперішній час в силу обставин не можуть забезпечити себе всім необхідним.

Зважаючи на те, що у відповідача відсутні на утриманні інші особи, він є фізично здоровим, працездатного віку, належних і допустимих доказів неможливості надання утримання позивачці не надав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що він має змогу надавати утримання матері своєї доньки, у розмірі, визначеному рішенням суду.

Наявність у відповідача зобов`язання щодо погашення кредитних платежів не позбавляє його обов`язку утримувати матір його малолітньої доньки.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Фельського Сергія Леонідовича залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 19 січня 2022 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков