Провадження № 2/643/1784/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2022 Московський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Тимош О.М.,

за участю секретаря судового засідання Холод К.В.,

позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, визнавши відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу їй належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . В 2018 році в квартирі був зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах. У жовтні 2020 року відповідач поїхав до Польщі у пошуках працевлаштування, з того часу вони не підтримують відносини. З 2020 року відповідач у квартирі не з`являється, комунальні послуги не сплачує, не переоформив реєстрацію за новим місцем мешкання. Факт того, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі підтверджується актом не проживання, складеним сусідами. Скарг або заяв про вчинення перешкод у проживанні за місцем реєстрації від відповідача ОСОБА_2 до Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області з 01.10.2020 по теперішній час не надходило. З огляду на те, що відповідач зареєстрований у даній квартирі, їй складно сплачувати комунальні послуги, вартість яких постійно зростає. Збереження реєстрації місця мешкання відповідача у зазначеній квартирі позбавляє її можливості оформити соціальну допомогу субсидію, чим порушується її право на соціальну допомогу від держави. Оскільки відповідач не проживає в квартирі більш тривалий термін, ніж той, протягом якого за ним зберігається право користування житловим приміщенням в квартирі, власницею якої є вона, тому є всі підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за місцем реєстрації.

Посилаючись на ст.71,72 Житлового кодексу України, ст.41 Конституції України, ст.316, 319, 321, 379, 405 Цивільного Кодексу України, постанову Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді 18.10.2021 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 30.11.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового засідання та задоволено клопотання позивача про виклик свідків.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що їй на підставі договору купівлі-продажу належить квартира АДРЕСА_1 . З відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах, йому була потрібна реєстрація місця проживання, та він влітку 2018 році був зареєстрований в квартирі. За адресою місця реєстрації не проживав взагалі жодного дня, фактично проживав з нею за адресою: АДРЕСА_2 . У жовтні 2020 року відповідач поїхав до Польщі, там проживає з іншою жінкою, більше в Україну не повертався. Просив залишити за ним місце реєстрації.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України, та шляхом направлення судової повістки поштою за адресою реєстрації місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав, тому на підставі ст.223 ЦПК України суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності відповідача.

Суд, вислухавши доводи позивача, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2016, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , зареєстровано у реєстрі за №1057 (а.с. 12-13). Право власності 05.04.2016 на зазначене нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.04.2016 (а.с.16).

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 27.03.2021 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 04.06.2018 (а.с.11).

Із відповіді Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області №120а/з/119-67/01 від 28.04.2021 вбачається, що згідно облікових даних, якими володіє Харківське районне управління поліції №2 ГУНП в Харківській області, заяв або повідомлень з приводу вчинення перешкод в проживанні за місцем реєстрації від відповідача ОСОБА_2 за період з 01.10.2020 по теперішній час не надходило (а.с.10).

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що проживає по АДРЕСА_4 . З позивачем має дружні відносини, знайомі більше п`яти років. З ОСОБА_4 була знайома. Він проживав з позивачкою за адресою: АДРЕСА_2 , десь вже біля півтори роки не проживає. Свідок пояснила, що відповідач в соцмережі Фейсбук писав, що він був в Чехії, потім в Польщі, викладає фото. На питання суду зазначила, що за адресою реєстрації відповідача у квартирі АДРЕСА_1 вона жодного разу не була.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки, проживає у квартирі АДРЕСА_5 . В їх будинку у квартирі 824 біля 5 років жив відповідач разом з позивачкою ОСОБА_1 . У серпні 2020 року ОСОБА_6 пішов, казав їй, що поїде до Польщі і не повернеться. За адресою місця реєстрації відповідача: АДРЕСА_3 свідок ніколи не була. Проте пояснила, що зі слів дівчини, що проживає у будинку АДРЕСА_6 знає, що у квартирі АДРЕСА_7 цього будинку ОСОБА_7 не проживає. Назвати ім`я цієї дівчини свідок не змогла.

Аналізуючи показання свідка ОСОБА_5 суд у відповідності до ч.2 ст.90 ЦПК України зауважує, що такі показання не можуть бути визнані допустимими в частині показань про повідомлення дівчиною про непроживання відповідача ОСОБА_8 за адресою місця проживання (якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу).

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що є сином позивачки, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , мав погані стосунки із відповідачем. Його мати позивач у справі - зареєструвала ОСОБА_2 у 2017-2018 р.р. У 2020 році після конфлікту ОСОБА_10 пішов. Сам свідок не буває у квартирі АДРЕСА_1 , проте повідомив, що у зазначеному будинку проживає його однокласник, якій повідомив, що ОСОБА_10 там не проживає, про це кажуть і сусіди однокласника.

У відповідності до ч.2 ст.90 ЦПК України суд вважає недопустимими показання свідка ОСОБА_9 в частині показів однокласника та його сусідів щодо непроживання за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 за відсутності можливості допитати зазначених осіб.

Акт про відсутність особи за реєстрацією місця проживання від 01.09.2021 суд не бере до уваги як недопустимий доказ (а.с.8).

Також суд не бере до уваги надану позивачем копію паспорту для виїзду за кордон на ім`я відповідача ОСОБА_2 з візами, оскільки такий доказ не є допустимим у розумінні ст.78 ЦПК України та не підтверджує обставину виїзду відповідача за кордон у жовтні 2020 року та відсутність відповідача на території України з жовтня 2020 року (а.с.17,19-23).

Статтею 41 Конституції України та ч.1 ст. 319 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положенням ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому суд зазначає, що ст.71, 72 ЖК УРСР, на які посилається відповідач в обґрунтування своїх позовних вимог, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосуються користування житловими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, до якого квартира, що належить позивачу ОСОБА_1 , не відноситься.

Водночас позивачем не доведено обставину непроживання відповідача за адресою зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 . Суду не надано достатніх доказів на підтвердження зазначеної обставини. Допитані у судовому засіданні свідки не були у квартирі, де зареєстрований відповідач, про непроживання за місцем реєстрації їм відомо лише з чужих слів. Так само не доведено належними, допустимими та достовірними доказами факт перебування відповідача з жовтня 2020 року за кордоном. Лист Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області №120а/з/119-67/01 від 28.04.2021 про те, що заяв або повідомлень з приводу вчинення перешкод в проживанні за місцем реєстрації від відповідача ОСОБА_2 за період з 01.10.2020 по теперішній час не надходило не може бути достатнім доказом непроживання відповідача за адресою місця проживання.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 5, ч. 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із недоведеністю.

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України та оскільки у позові відмовлено, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 2,5, 12,13,76-82, 89, 141, 259,263-265, 273, 354,355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_8 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_8 , РНОКПП невідомий.

Повне рішення суду складено 18 січня 2022 року.

Суддя О.М.Тимош