Справа № 127/9307/21
Провадження № 22-ц/801/28/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 рокуСправа № 127/9307/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який поданий її представником адвокатом Захарчуком М. В., до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Захарчука М. В. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Короля О. П. від 28 вересня 2021 року,

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, за яким просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь 1110 грн 05 к. у відшкодування майнової шкоди та 72000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтовування вимог позову зазначала, що 26 липня 2020 року приблизно о 8 год 00 хв. вона йшла на роботу та проходячи по вулиці Р. Скалецького 7, в м. Вінниці на неї допустив наїзд автомобіль. Від удару автомобіля вона впала, до неї підійшов водій, допоміг піднятися та почав на неї кричати. Вона, перебуваючи в шоковому стані, відповіла, що все гаразд та пішла на роботу. На роботі їй стало погано і вона звернулася до лікарні, де розповіла про дорожньо-транспортну пригоду (далі ДТП). Після цього звернулася до поліції. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців та штраф в розмірі 15 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 105 грн 00 к. Матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001453 від 26 липня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК України) встановлено, що автомобіль, на якому рухався ОСОБА_2 на момент ДТП належав ОСОБА_3 . Вказувала, що вищевказаними протиправними діями водія та власника джерела підвищеної небезпеки їй була спричинена моральна шкода, що полягала в фізичному болю, ушкодженні здоров`я, шоком, в подальшому виникненням фобій щодо автомобілів та у душевних переживаннях, спричинених порушенням її прав та необхідністю їх захисту, судовим процесом, яким вирішувалось питання про притягнення водія до відповідальності, порушенням звичного способу життя. Зазначила про те, що тривале небажання водія відшкодувати завдану шкоду, змушує її кожного дня переживати за завдання шкоди.

Крім того, внаслідок наїзду були пошкодженні її окуляри та обладнання для стрижки вартістю 1110 грн 05 к.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1110 грн грн 05 к у відшкодування майнової шкоди та 3000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь душевних страждань та пережитого фізичного болю у зв`язку із ДТП з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню 3000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодження її здоров`я внаслідок ДТП. Також вважав доведеним заподіяння позивачці майнової шкоди, яка полягає у ремонті пошкоджених при ДТП окулярів та визначив її у розмірі 1110 грн 00 к.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Захарчук М. В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що і в позовній заяві. Зазначав, що причинний зв`язок між подією ДТП та шкодою повністю доведений висновком експерта від 31 травня 2021 р. № СЕ-19/102-20/17993-ПС. Протиправними діями водія ОСОБА_2 та власника джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода, що полягає у фізичному болю, ушкодженні здоров`я, шоці, в подальшому у ОСОБА_1 виникли фобії щодо автомобілів та у душевних переживаннях, спричинених порушенням її прав та необхідністю їх захисту, порушенням звичного способу життя. Вказував, що шкода повинна бути відшкодована солідарно обома відповідачами.

Представник ОСОБА_2 адвокат Яворський С. С. подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених обставин справи та норм матеріального права, якими регулюються правовідносини сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що постановою Вінницького міського суду від 09 листопада 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124 КУпАП, 122-4 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців та штраф в розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 105 грн 00 к.

Зі змісту цієї постанови видно, що 26 липня 2020 року о 08 год 00 хв. по вул. Р. Скалецького, 7 у м. Вінниці ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Nissan LEAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , з`їжджаючи з дороги на прилеглу територію автомобільної стоянки, не переконався у безпечності даного маневру, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_1 , яка рухалась справа наліво відносно напрямку його руху, внаслідок чого допустив наїзд на ОСОБА_1 , після чого залишив місце пригоди.

Згідно з висновком експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України № 802/812 від 07 серпня 2020 року у ОСОБА_1 виявлено тілесні ушкодження: синці в ділянці підборіддя праворуч, в ділянці клубової кістки праворуч, в ділянці проекції правого ліктьового суглобу, на правому стегні; садна в ділянці проекції правого ліктьового суглобу, на правому та лівому передпліччях. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета, за давністю утворення відповідають терміну, вказаному у постанові про призначення експертизи 26 липня 2020 року, за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №001453 від 26 липня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, встановлено те, що автомобіль, на якому рухався ОСОБА_2 на момент ДТП належав ОСОБА_3 .

Відповідно до договору оренди транспортних засобів від 26 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Бурєнніковою О. В., зареєстрованого в реєстрі за № 737, ОСОБА_3 передав, а Приватне підприємство «СІТІ КАР ВІННИЦЯ» (далі ПП «СІТІ КАР ВІННИЦЯ») прийняло за плату в тимчасове користування (оренду) транспортний засіб «Nissan LEAF», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Термін дії договору становить три роки.

За актом приймання-передачі транспортного засобу до Договору оренди (найму) транспортного засобу від 31 березня 2020 року № б/н та у відповідності до пунктів 1.1, 1.2 договору прокату автомобіля № 0024 ПП «СІТІ КАР ВІННИЦЯ» передало за повну оплату на весь термін користування, а ОСОБА_2 прийняв в тимчасове платне користування (оренду) транспортний засіб «Nissan LEAF», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 6.1 договір оренди транспортних засобів набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом п`яти місяців з дати підписання до 31 серпня 2020 року або до дня дострокового припинення дії цього Договору.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в Акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» (приватне) (далі АТ «СГ «ТАС») згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А0/6423207 від 31 липня 2019 року. Термін дії з 01 серпня 2019 року по 31 липня 2020 року, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 200000 грн 00 к., за шкоду, заподіяну майну 100000 грн 00 к. Страховий випадок (ДТП) настав 26 липня 2020 року під час дії страхового полісу.

Відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 31 травня 2021 р. № СЕ-19/102-20/17993-ПС ситуація, яка пов`язана з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 26 липня 2020 року є психотравмувальною для ОСОБА_1 , їй спричинена моральна шкода і можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) складає 12 мінімальних заробітних плат, розмір яких установлюється рівнем розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду (або у грошовому еквіваленті на момент складання даного висновку експерта 72000 грн. 00 к.).

За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частинами другою п`ятою статті 23 ЦК України установлено, що моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз`яснено у пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, на підставі вищезазначеного та встановлених у справі обставин, зокрема заподіяння з вини ОСОБА_2 . ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим вона потребувала лікування, що спричинило їй фізичний біль та душевні страждання, наявності причинного зв`язку між завданою їй шкодою і протиправним діянням ОСОБА_2 , доведеністю його вини в її заподіянні, враховуючи характер та обсяг страждань та характер немайнових втрат, суд першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості прийшов правильного висновку щодо визначення розміру морального відшкодування, яке підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 3000 грн 00 к.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Внаслідок ДТП позивачка зазнала незначних тілесних ушкоджень, доказів на підтвердження понесених моральних страждань вона не надала, а тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неврахування судом висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 31 травня 2021 р. № СЕ-19/102-20/17993-ПС.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 1110 грн 05 к., оскільки такий розмір підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, доводів про помилковість рішення в цій частині апеляційна скарга не містить.

Таким чином, доводи апеляційної інстанції не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що є підставами для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Захарчука М. В. залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета