ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 січня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 741/234/21

Головуючий у першій інстанції Киреєв О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/37/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 01 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень (суддя Киреєв О.В.), ухвалене у м.Носівка, повний текст рішення складено 01 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_2 8 950 грн орендної плати за лютий 2021 року, 5 870 грн пені за прострочку її сплати за Договором оренди нежитлових приміщень №01 від 31.12.2020 року, 39 100 грн пені за несвоєчасне повернення орендованого приміщення, а загалом 53 920 грн. Позов мотивовано тим, що 31 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 укладено Договір оренди нежитлових приміщень №01, що належать позивачу, загальною площею 326,8 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 01 березня 2021 року вказаний договір було припинено з боку позивача через неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків по оплаті орендної плати орендованих приміщень. За доводами ОСОБА_1 , всупереч умовам договору орендарем не було повернуто приміщення протягом 5 днів з дня закінчення договору, сторонами не підписано акту прийому-передачі приміщень, позаяк приміщення відповідачем не звільнено, воно продовжує використовуватись відповідачем чи особами, яким приміщення було передано. Позивач вказує, що 18 лютого 2021 року ОСОБА_2 частково сплачено орендну плату у розмірі 8 050 грн за лютий 2021 року, чим визнано факт існування договірних (орендних) відносин між сторонами на період лютого 2021 року. Крім того, ОСОБА_3 посилається, що у відповідача залишається обов`язок по сплаті пені за несвоєчасну оплату орендної плати за лютий 2021 року.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 01 вересня 2021 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором № 01 оренди нежитлових приміщень від 30 грудня 2020 року в розмірі 11 505 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 193 грн 77 коп.; у задоволенні решти позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що у вказаний строк об`єкт оренди не був повернутий орендодавцю по акту приймання-передачі, станом на 5 березня 2021 року приміщення об`єкту оренди не було звільнено орендарем. Суд не вбачав законних підстав для застосування п.6.3 договору оренди щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за затримку повернення об`єкту оренди у розмірі 5% вартості оренди за кожен день прострочення, оскільки відповідне повідомлення було надіслано відповідачу за 10 календарних днів до визначеної дати припинення договору оренди, а не за 14 календарних днів, як того вимагає п.8.2 договору оренди. Судом першої інстанції встановлено, що позивач та його представник не надали суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати в частині відмови в стягненні з ОСОБА_2 пені за несвоєчасне повернення орендованого приміщення у розмірі 39 100 грн і прийняти нове рішення про задоволення вказаних вимог, стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 900 грн та судовий збір у розмірі 1362 грн. Апеляційна скарга мотивована тим, що в незалежності від трактовки повідомлення позивача від 18.02.2021 року на адресу відповідача про небажання продовжувати співпрацю (орендні відносини) у співвідношенні з нормами Договору оренди №01 від 30.12.2020 року, орендар порушив умови, які регламентують порядок та строки повернення орендованого приміщення. Приміщення досі не повернуто, а тому позивач вважає, що до нього підлягають застосуванню санкції, передбачені ст.6.3 Договору пеня у розмірі 5% за невчасне повернення приміщення, починаючи з 15 дня, тобто з 06.03.2021 року. За доводами ОСОБА_1 , він попередив про припинення орендних відносин з 01.03.2021 року, проте у розрахунку пені за несвоєчасне повернення приміщення провів його якраз з 06.03.2021 року тобто на 15 день після надсилання повідомлення про припинення договірних відносин. Крім того, у надісланому повідомленні позивач вказав застереження по п.5.2.8 та наслідки його порушення за п.6.3. Договору, що вказує на процесуальну добросовісність позивача. ОСОБА_1 не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх доказів понесення ним витрат на професійну правничу допомогу. За доводами позивача, під час розгляду справи в суді першої інстанції ним були надані документи щодо фактично понесених витрат, які на сьогоднішній день з урахуванням підготовки та подачі апеляційної скарги становлять 11 900 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відповідачка вказує, що п.6.3. Договору передбачає необхідність сплати пені у розмірі 5% від вартості оренди у випадку затримки повернення об`єкта оренди після спливу строку, передбаченого п.8.2., у якому в свою чергу визначено порядок відмови від договору. Позивач же своїм листом від 18.02.2021 року повідомив про небажання продовжувати Договір оренди на підставі п.8.1. Договору у порядку, передбаченому п.7.3. Договору і це додатково підтверджується тією обставиною, що повідомлення було надіслано за 10 календарних днів до закінчення строку договору. ОСОБА_2 наголошує, що п.6.3. Договору передбачає сплату пені саме за порушення п.8.2. Договору і не може бути застосований у зв`язку з можливим порушенням умов Договору, передбачених іншими пунктами, а тому висновки суду першої інстанції у цій частині вважає вірними. За доводами відповідачки, суд дійшов хибного висновку щодо не звільнення приміщення, оскільки 18.02.2021 року позивачем було надіслано на електронну пошту відповідачки лист з повідомленням про небажання продовжувати дію договору та відповідно договір оренди припинив свою дію 01.03.2021 року. В той же день та 19.02.2021 року повторно ФОП ОСОБА_2 направила на електронну пошту позивача акти приймання-передачі житлового приміщення, а 04.03.2021 року вона звільнила займані нею приміщення і припинила ними користуватися. Відповідачка посилається, що вона не діє та не діяла в інтересах Мринської сільської ради, між нею та сільською радою не існує жодних угод. Крім того, ОСОБА_2 вказує, що докази про підтвердження фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач подав лише до суду апеляційної інстанції без обґрунтування неможливості їх подання до суду першої інстанції, отже вони не повинні прийматись Чернігівським апеляційним судом до уваги.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 пені за несвоєчасне повернення орендованого приміщення у розмірі 39 100 грн, то Чернігівським апеляційним судом рішення суду в іншій частині не переглядається.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що 31 грудня 2020 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар) укладено договір №01 оренди нежитлових приміщень, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування групу нежитлових приміщень першого та другого поверхів адміністративної будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 326,8 і 08 м.кв. для використання у якості офісних приміщень (а.с.5-8).

У той же день сторонами підписано Акт прийому-передачі нежитлових приміщень відповідно до Договору №01 від 31.12.2020 року (а.с.9).

Договором №01 оренди нежитлових приміщень встановлено термін дії договору один місяць, вступає в дію 1 січня 2021 року, діє до 1 лютого 2021 року (п.7.1.).

Відповідно до п.7.3. Договору у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну цього договору за 10 календарних днів до закінчення строку користування об`єктом оренди, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, за виключенням розміру орендної плати.

Договір припиняється за збігом строку оренди, якщо сторона повідомила про не бажання продовжувати договір у порядку, передбаченому п.7.3. договору; орендодавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення об`єкта оренди, попередивши орендаря за 14 днів до дати припинення договору (п.8.1., 8.2.).

Пунктами 3.1., 3.1.2., 3.2., 3.4. Договору №01 оренди нежитлових приміщень встановлено, що за користування об`єктом оренди орендар сплачує щомісячно орендодавцеві орендну плату у розмірі 10 000 грн. Орендар здійснює орендну плату до 5 січня 2021 року шляхом безготівкового розрахунку. Плата за оренду приміщення нараховується з 1 січня 2021 року. У випадку продовження договору оренди понад 1 місяць орендна плата становитиме 17 000 грн на місяць.

10 лютого 2021 року ОСОБА_1 направив ФОП ОСОБА_2 претензію про необхідність погашення заборгованості по оплаті вартості орендної плати з урахуванням пені за кожний день прострочення на день оплати (а.с.12-13).

Листом №11 від 02.2021 року ФОП ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про те, що за його поштовою адресою 22 січня 2021 року був надісланий Акт прийому-передачі нежитлових приміщень до договору №01 від 31.12.2020 року про передачу орендованого приміщення з 01.02.2021 року (а.с.14). Також відповідачка повідомила, що з 1 лютого не має наміру орендувати приміщення, в зв`язку з чим повторно надсилає на підписання акти прийому-передачі нежитлових приміщень.

У відповідь на вказаний лист позивач у своєму листі від 11 лютого 2021 року зазначив, що жодного повідомлення на вказану в договорі електронну адресу від ОСОБА_2 він не отримував (а.с.15).

Також у своєму листі від 15 лютого 2021 року ОСОБА_1 повідомив, що укладений договір продовжує діяти, адже жодна зі сторін у визначений договором строк не висловила бажання припинити дію договору; просив відповідачку дотримуватись взятих на себе зобов`язань та сплатити орендну плату за лютий 2021 року в сумі 17 000 грн та пеню за кожний день прострочення платежу у строк до 16 лютого 2021 року (а.с.16).

Згідно з копіями платіжних доручень ОСОБА_2 05 січня 2021 року і 18 лютого 2021 року сплатила по 10 000 грн (з яких по 8050 грн ОСОБА_1 за оренду нежитлових приміщень, а також податок на доходи фізичних осіб та військовий збір (а.с.42-47)).

18 лютого 2021 року ОСОБА_1 направив на електронну адресу ФОП ОСОБА_2 повідомлення про розірвання договору оренди, в якому зазначає про припинення дії договору 01 березня 2021 року (а.с.58).

15 березня 2021 року відповідачка направила позивачу лист, в якому посилалася, що після отримання листа про розірвання договору оренди від 18 лютого 2021 року нею було направлено на електронну пошту орендодавця, а також засобами поштового зв`язку супровідний лист разом з проектами актів приймання-передачі, підписаними нею, проте вона не отримала підписаних ОСОБА_1 актів (а.с.59-60). Одночасно нею повідомлено, що орендоване приміщення було нею звільнено в межах строку, визначеного п.5.2.8. Договору.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Уклавши зазначений договір оренди нежитлових приміщень від 31 грудня 2020 року на умовах, викладених у ньому, сторони тим самим засвідчили свою згоду та взяли на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорі.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною першою статті 760 ЦК України визначено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

За приписами частин першої, третьої, п`ятої статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Встановивши, що у строк до 5 березня 2021 року об`єкт оренди не був повернутий орендодавцю по акту приймання-передачі, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості по орендній платі за лютий 2021 року та пені за прострочення строку сплати орендної плати за лютий 2021 року.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування положень п.6.3. Договору №01 оренди нежитлових приміщень від 31 грудня 2020 року не заслуговують на увагу.

Так, пунктом 8 вказаного договору передбачено випадки припинення дії договору, а саме: пунктом 8.1. встановлено, що договір припиняється за збігом строку оренди, якщо сторона повідомила про не бажання продовжувати договір у порядку, передбаченому п.7.3. договору; пунктом 8.2. встановлено, що орендодавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення об`єкта оренди, попередивши орендаря за 14 днів до дати припинення договору. Обов`язок повернути об`єкт оренди у зв`язку із закінченням строку оренди встановлений пунктом 5.2.8. договору.

У своєму повідомленні від 18 лютого 2021 року про розірвання договору оренди ОСОБА_1 посилається саме на п.7.3. та п.8.1. договору, які регулюють питання припинення договору. У відповідності до вимог п.7.3. договору вказане повідомлення було надіслано за 10 календарних днів до закінчення строку користування об`єктом оренди. Орендодавцем визначено, що договір припиняє свою дію 01 березня 2021 року. Тобто орендодавець визначив підставою для повернення об`єкту оренди саме припинення договору, передбачене пунктом 8.1. договору, а не його відмову від договору, яка передбачена пунктом 8.2. договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність законних підстав для застосування пункту 6.3. Договору №01 оренди нежитлових приміщень від 31 грудня 2020 року, оскільки у ньому встановлено відповідальність за затримку повернення об`єкта оренди з посиланням на умови, передбачені пунктом 8.2. договору, на який у даному випадку орендодавець не посилався як на підставу припинення дії договору.

Проведення позивачем розрахунку пені на 15 день після надсилання повідомлення про припинення договірних відносин з урахуванням змісту надісланого ним повідомлення про розірвання договору оренди не свідчить про те, що орендодавець відмовився від договору у відповідності до п.8.2. договору.

Також не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.2, 8 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви було додано копію ордера на надання правової допомоги (а.с.4) та попередній розрахунок судових витрат (а.с.17), згідно з яким судові витрати складаються з судового збору: 908 грн фактично сплачений, витрати на правову допомогу фактично сплачені: 3 000 грн за прийняття доручення у справі, 2 500 грн за підготовку та подачу позовної заяви, 2 000 грн за підготовку процесуальних документів (претензії, відповіді на листи відповідача) із розрахунку 1 000 грн за 1 процесуальний документ; очікувані: 3 300 грн за участь у кожному судовому засіданні, 2 500 грн за участь у кожному судовому засіданні дистанційно, 1 500 грн за явку в судове засідання, що не відбулося не з вини клієнта (позивача), 1 000 грн за підготовку 1 процесуального документу (претензії, клопотання, звернення, відзив, заперечення тощо), 10% ціни позову (2 140 грн) бонус за виграну справу по результатам розгляду в суді першої інстанції.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 вказував, що ним заявлений лише попередній розрахунок судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу; остаточний розрахунок буде визначено під час розгляду справи, його розмір буде обгрунтовано відповідно до діючих вимог цивільного процесуального законодавства (а.с.81).

Однак, станом на час ухвалення рішення суду позивачем суду не було надано ані остаточного розрахунку витрат на правову допомогу, ані доказів на підтвердження сплати коштів за надані послуги адвоката, у зв`язку з чим суд першої інстанції обгрунтовано не знайшов підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

ОСОБА_1 не надав Чернігівському апеляційному суду доказів неможливості надати до суду першої інстанції відповідні докази понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, отже апеляційним судом не приймаються додані до апеляційної скарги договір про надання адвокатських послуг від 8 лютого 2021 року, додаток №1 до вказаного договору, Акт прийому-передачі виконаних робіт, наданих послуг від 01 листопада 2021 року, копії приходних ордерів.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду в оскаржуваній частині не спростовують, рішення суду в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відсутні підстави і для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1362 грн, як про це просив у своїй апеляційній скарзі позивач.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 01 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: