Справа № 309/1721/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 січня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стегура Наталія Романівна, на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 02 вересня 2021 року про закриття провадження у справі, постановлену головуючою суддею Волощук О.Я., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третьої особи без самостійних вимог Хустської державної нотаріальної контори про визнання недійсними та скасування договору дарування земельної ділянки та державного акту на право приватної власності на землю,

встановив:

У 2020 році ОСОБА_2 звернулася до Хустського районного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третьої особи без самостійних вимог Хустської державної нотаріальної контори про визнання недійсними та скасування договору дарування земельної ділянки та державного акту на право приватної власності на землю.

В обґрунтування позову зазначила про те, що відповідачі 07.06.2001 року всупереч Закону України "Про угоди щодо відчуження земельної частки (паю)" уклали договір дарування земельної ділянки (паю) у період заборони (мораторію) на відчуження пайових земель. На думку позивача даний договір дарування земельної ділянки укладений незаконно та підлягає скасуванню. Оскільки правовою підставою для видачі державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_1 від 18.06.2001 серія ІІІ-ЗК №036481 є неправомірно укладений договір, то і державний акт на право приватної власності є незаконним та підлягає скасуванню.

Позивачці не було відомо про існування договору дарування земельної ділянки укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 07.06.2001 та видачу державного акту про право приватної власності на землю 18.06.2001. Про дані правовстановлюючі документи позивачка довідалася після пред`явлення до неї ОСОБА_1 позову від 16.12.2019 по цивільній справі Хустського районного суду № 309/3901/19 та отримання копії позовної заяви та додатків до неї разом з ухвалою суду на початку липня 2020 року, у зв`язку з чим просила поновити строки позовної давності для звернення до суду із даним позовом.

02.09.2021 представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Стегура Н.Р. подала до суду клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування клопотання посилається на те, що у підготовчому судовому засіданні судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 02 вересня 2021 року клопотання адвоката Стегури Н.Р. задоволено частково.

Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третьої особи без самостійних вимог Хустської державної нотаріальної контори про визнання недійсними та скасування договору дарування земельної ділянки та державного акту на право приватної власності на землю в частині позовних вимог до ОСОБА_3 у зв`язку зі смертю відповідачки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стегура Н.Р., просить скасувати ухвалу суду закрити провадження в справі, оскільки така постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права. Предметом спору у даній справі є договір дарування земельної ділянки, сторонами якого є відповідачі: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , яка померла до відкриття провадження по справі. Позивач не є стороною договору і жодним чином у позовній заяві не зазначає і не доводить, у чому полягають саме її права та інтереси. Крім того, у випадку не закриття провадження по справі і продовження розгляду між сторонами, а саме: третя особа - позивач, яка не являється стороною договору та відповідачем ОСОБА_4 , яка є тільки обдарованою в оскаржуваному договорі порушує вимоги виконання рішення суду про визнання договору недійсним та скасування державного акту на право власності, правової природи наслідків визнання правочину недійсним.

Відповідно до п.7 ч.І ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

З аналізу п. 7 ч.І ст.255 ЦПК України вбачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин 1, 2, 4 ст. 25, ч. І ст. 26 ЦК України та частини другої статті 48 чинного ЦПК України, дає підстави дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України.

Отже, якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_1 та її представник в особі адвоката Стегура Н.Р. в судове засідання не з`явились та подали клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням адвоката за межами області.

Згідно вимог ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки апеляційний суд розглядає справу не по суті заявлених позовних вимог, а щодо вирішеного судом першої інстанції процесуального питання, то за цих обставин матеріали справи, дозволяють апеляційному суду вирішити справу за відсутності сторін, що не призведе до порушення їх процесуальних прав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, згідно наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У 2020 році ОСОБА_2 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , третьої особи без самостійних вимог Хустської державної нотаріальної контори про визнання недійсними та скасування договору дарування земельної ділянки та державного акту на право приватної власності на землю.

Під час судового розгляду справи 10.11.2020 року було встановлено, що ОСОБА_3 як дарувальник земельної ділянки померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

З аналізу п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України вбачається, що правонаступника у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У ст. 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

У ст. 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

А ч. 1 ст. 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин 1, 2, 4 ст. 25, ч. 1 ст. 26 ЦК України та ч. 2 ст. 48 ЦПК України, дає підстави дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Аналіз вказаних норм процесуального права, а також положень частин 1, 2, 4 ст. 25, ч. 1 ст. 26 ЦК України та ч. 2 ст. 48 ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі - спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Отже, якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

При цьому незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі - спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16.

Таким чином, суд першої інстанції не повинен був відкривати провадження у частині позовних вимог ОСОБА_2 до співвідповідача ОСОБА_3 , а відкривши провадження у справі в цій частині, суд мав його закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Встановивши дані обставини у ході підготовчого судового засідання, суд першої інстанції згодом в порядку вимог ст. 255 ЦПК України постановив 02.09.2021 року ухвалу закриття провадження у справі відносно померлого співвідповідача - ОСОБА_3 , так-як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У цій частині вимог, доводи апеляційної скарги узгоджуються з вище наведеними обставинами.

Водночас, відповідачка ОСОБА_1 та її адвокат Стегура Н.Р. покликаються також і на те, що вище наведені обставини повинні бути застосованими і до іншого співвідповідача, яким являється ОСОБА_1 у справі.

Проте, такі доводи апеляційної скарги є безпідставними, так-як суперечать вище наведеним нормам матеріального та процесуального законодавства і обставинам справи.

ОСОБА_1 як сторона у справі наділена цивільною правоздатністю, що свідчить про її здатність мати цивільні права та обов`язки та реалізовувати такі під час розгляду даної цивільної справи.

Оскільки такий процесуальний стан ОСОБА_1 як сторона у справі не підпадає під дію жодного з пунктів 1-8 частини 1 статті 255 ЦПК України то й відсутні процесуальні підстави для закриття провадження у справі стосовно неї, також.

Враховуючи дану обставину, суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі лише щодо померлого до відкриття провадження у справі співвідповідача ОСОБА_3 .

Зважуючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства та підстав для її зміни чи скасування немає, що є підставою для залишення такої без змін. Оскільки ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін то вимоги апеляційної скарги слід відхилити як такі, що є безпідставними.

А звідси, керуючись приписами норм статей 367, 368, 374, 375, 381-384, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стегура Наталія Романівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 02 вересня 2021 року про закриття провадження у справі в частині однієї сторони, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 19 січня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: