Справа № 676/5023/21 Номер провадження 2/676/389/22
Р І Ш Е Н Н Я ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Вдовичинського А.В.,

секретаря судового засідання Мазуркевич О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кам`янець-Подільський справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася 26.08.2021 р. з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 11.08.2020 р. вона уклала із відповідачем письмовий договір позики, згідно з яким позичила відповідачці грошові кошти у сумі 1500 доларів США, з умовою їх повернення до 01.09.2020 року. У визначений розпискою термін ОСОБА_2 борг не повернула і повертати не має наміру, оскільки на неодноразові пропозиції відповідала лише обіцянками. З цього позивач зробила висновок, що відповідачка принципово не бажає повернути позичені кошти, а тому вимушена звернутися з даним позовом до суду. Станом на день звернення до суду борг не повернуто. Договір позики підтверджується розпискою. Позивач просить суд на підставі ст.ст. 16, 526, 610, 625,1046,1049,1167 ЦК України стягнути з відповідача на її користь заборгованість за розпискою від 11.08.2020 р. у сумі 1500 доларів США, що в еквіваленті станом на сьогоднішній день становить 40050 гривень, а також витрати по оплаті судового збору в сумі 908 грн. Позивач подала суду заяву про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити, відповідач коштів їй не повертала, ніяких відсотків не сплачувала(а.с.30).

Відповідач в суді 28.12.2021 р. позов визнала частково в розмірі 1000 доларів США, в решті вимог просить відмовити. Суду відповідач пояснила, що дійсно вона позичила у позивача 1500 доларів США однак 500 доларів нею фактично було сплачено тітці позивача. З метою об`єктивного розгляду справи судом було оголошено в судовому засіданні перерву для можливості надати відповідачу докази підтверджуючі сплату коштів, однак відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи суду не подала. Суд за вказаних обставин вважає за можливе розглянути справу за її відсутності в порядку п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України.

Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

11.08.2020 р. між сторонами було укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти в розмірі 1500 доларів США строком до 01.09.2020 р., на підтвердження чого ним(відповідачем) було складено розписку від 11.08.2020 року, оригінал якої приєднано до матеріалів справи(а.с.15). Проте, у встановлений строк, відповідач не повернув позивачу суму позики, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

Ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет N 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Відповідно до 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів в розмірі 1500 доларів США 11.08.2020 р. підтверджується оригіналом розписки(а.с.15). Зазначений факт відповідач в суді визнала. Твердження відповідача, що вона повернула в рахунок погашення заборгованості по укладеному з позивачем договору позики оформленому розпискою від 11.08.2020 р. 500 доларів США не підтверджені відповідачем належними та допустимими доказами, а тому суд їх оцінює критично. В зв`язку з цим, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення 1500 доларів США підлягають до задоволення в повному обсязі.

З врахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 16, 192, 193, 524, 625, 1046-1051 ЦК України, ст.ст. 13, 76, 81, 141, 263-265, 268 України,

ухвалив:

позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ): заборгованість за договором позики від 11.08.2020 р. у сумі 1500 доларів США, 908,00 грн. судового збору.

На рішення учасниками судового розгляду може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 19.01.2022 р.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Вдовичинський А.В.