ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Херсон

справа № 766/10131/19

провадження № 22-ц/819/33/22

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарАвтонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В.В. від 14 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Виконавчий комітет Дніпровської районної у м. Херсоні ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною,

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною.

В обґрунтування позову послався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 з 25.09.2015 року по 09.11.2017 року. За час спільного проживання у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 09.11.2017 року, яке змінено постановою Херсонського апеляційного суду Херсонської області від 12.12.2017 року, шлюб між ними розірвано. Стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 аліменти у твердій грошовій формі у розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи з 10.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 10.10.2017 року до досягнення дитиною трьох років.

Після припинення шлюбних відносин ОСОБА_1 чинить перешкоди у спілкуванні з сином, що унеможливлює виконання ним як батьком своїх батьківських обов`язків з виховання дитини та порушує не тільки його права, а також і права та інтереси дитини.

31.01.2018 року він звернувся із заявою до комісії з питань захисту прав дитини Голопристанської міської ради Херсонської області, якою 26.03.2018 року прийнято рішення №38 про надання йому дозволу на спілкування з малолітнім сином кожного тижня, у вівторок та суботу з 12.00 до 18.00 години за адресою його проживання.

Зазначає, що відповідач через деякий час знову почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, з якою востаннє він бачився у 2018 році, а в січні 2019 року йому стало відомо, що ОСОБА_1 продала свій будинок та виїхала з сином у невідомому напрямку, повідомити їх нове місце проживання вона відмовилась.

22.02.2019 року він вдруге звернувся із заявою до комісії з питань захисту прав дитини Голопристанської міської ради Херсонської області, за результатами розгляду якої, йому рекомендовано звернутися до Голопристанського віділення Новокаховського відділу поліції ГУНП в Херсонській області щодо з`ясування місця проживання ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_4 .

Сектором ювенальної превенції Голопристанського віділення Новокаховського відділу поліції ГУНП в Херсонській області за результатом проведеної перевірки місце знаходження ОСОБА_4 не встановлено.

Посилаючись на те, що відповідач продовжує чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною, позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_4 , визначивши наступні способи його участі у вихованні сина: особисте спілкування три рази на місяць (в суботу з 12.00 год до 19.00 год.) за місцем проживання: АДРЕСА_1 ; спільний відпочинок з батьком: два тижні літом з червня по серпень, та один тиждень у зимовий період з грудня по січень; необмежене спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином. Зобов`язати ОСОБА_1 за два дні до його зустрічі з сином надати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання , перебування дитини, а у разі настання змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Рішенням суду від 14 вересня 2021 року позов задоволено частково та постановлено:

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити наступні способи участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

-кожної другої суботи з 12.00 години до 15.00 години, перші п`ять зустрічей в присутності психолога;

-наступні побачення кожної другої суботи з 12.00 години до 19.00 години за місцем проживання батька;

-за попередньою домовленістю з матір`ю дитини спільний відпочинок: 2 тижні літом з червня по серпень та 1 тиждень у зимовий період з грудня по січень.

Необмежене спілкування з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином.

В решті вимог відмовлено.

Судом вирішено питання щодо розподілу судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , просить рішення суду змінити та абзаци третій, четвертий, п`ятий, шостий резолютивної частини викласти в такій редакції: «Визначити ОСОБА_3 спосіб участі у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді побачень кожної другої суботи місяця з 12 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин у присутності психолога та представника ювенальної превенції у межах міста Херсона та за попереднім погодженням зі ОСОБА_1 матір`ю ОСОБА_4 ». Також просила здійснити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення постановлено судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду про наявність правових підстав для встановлення побачень із дитиною у визначний позивачем спосіб не відповідають обставинам справи та зроблені без врахування інтересів дитини, яка з 2017 року з позивачем не спілкувалась та такого бажання не виявляла, а переміщення сина зі звичайного для нього середовища без супроводу матері для побачень з позивачем до місця проживання останнього може викликати у нього неабиякий стрес з усіма наслідками психологічного характеру.

Також зазначила, що виходячи з високої ймовірності того, що позивач може реалізувати свої протиправні наміри щодо неповернення дитини, побачення з позивачем є тим окремим випадком, у якому необхідна присутність представника підрозділу ювенальної превенції як іншої особи, яка зобов`язана вживати заходів для запобігання і припинення стосовно дитини будь-яких протиправних діянь з боку позивача.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Колобов М.Г. викладені в ній доводи не визнав, висновки суду вважає такими, що відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб протягом тривалого періоду часу, не встановлено та відповідачем не підтверджено. Обрані способи участі позивача у вихованні дитини суд вважав такими, що відповідають інтересам дитини, характеру стосунків, які склалися між батьками хлопчика та між дитиною і кожним із батьків, віку дитини.

В процесі розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 25 вересня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_4 , який після припинення батьками шлюбних відносин проживає разом з матір`ю.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 09.11.2017 року шлюб між сторонами розірвано та з врахуванням постанови Херсонського апеляційного суду Херсонської області від12.12.2017 року із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто на утримання сина аліменти у твердій грошовій формі у розмірі 1 500грн щомісячно, починаючи з 10.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області № 38 від 26.03.2018 року визначено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом спілкування з ним кожного тижня, у вівторок та суботу з 12.00години до 18.00 години, за адресою його проживання.

У зв`язку з невиконанням відповідачкою зазначеного рішення органу опіки та піклування позивач повторно звернувся до виконавчого комітету Голопристанської міської ради із заявою вжити відповідні заходи до ОСОБА_1 , яка перешкоджає йому брати участь у вихованні сина, та 22.03.2019 року отримав відповідь, із якої дізнався про те, що вона разом з сином на території Голопристанської міської ради не проживає. Орган опіки та піклування рекомендував звернутися до Голопристанського відділення Новокаховського відділу поліції ГУНП в Херсонській області щодо з`ясування місця проживання ОСОБА_1 та сина.

Позивач стверджує, що відповідачка чинить йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином, незважаючи на те, що він намагається налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у вихованні та утриманні сина, розвитку його здібностей та забезпечувати всім необхідним для нормального розвитку. Пояснив, що спілкування з дитиною припинено з серпня 2018 року, оскільки відповідачка змінила місце проживання та повідомити йому нову адресу відмовляється.

Відповідачка заперечує той факт, що вона створює позивачеві перешкоди у спілкуванні з сином, однак адресу свого фактичного проживання відмовилась повідомити навіть органу опіки та піклування.

За інформацією Комунального закладу «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) та соціальних служб для сім`ї, дітей та молодi» Голопристанської районної ради Херсонської області від 02.06.2020 року ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , здатен в повній мірі виконувати батьківські обов`язки по відношенню до сина ОСОБА_5 та догляду за ним. Має всі необхідні умови для проживання та виховання дитини, спроможний повністю задовольняти її потреби.

Питання надання висновку щодо усунення перешкод та визначення порядку спілкування ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_6 10.06.2020року вперше було винесено на засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради, розгляд якого був перенесений через неявку матері дитини ОСОБА_1 , яка в телефонному режимі пояснила свою відсутність професійною зайнятістю. Комісія прийняла рішення про перенесення розгляду порушеного питання на наступне засідання та рекомендувала службі у справах дітей звернутися за місцем роботи ОСОБА_1 , а саме: до відділу ювенальної превенції Головного управління Національної поліції у Херсонській області , з проханням про сприяння щодо її присутності на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбудеться 08.07.2020, проте на засідання комiсiї, що відбулося у зазначену дату, з`явився лише ОСОБА_3 . ОСОБА_1 не з`явилась та не повідомила причину неявки, хоча належним чином була повідомлена про час і місце засідання.

20 липня 2020 року Виконавчий комітет Дніпровської районної у місті Херсоні ради як орган опіки та піклування надав суду висновок щодо визначення способу участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого доцільним вважає такий порядок спілкування: 1, 3 суботи місяця, з 12.00год. до 19.00год. за місцем проживання батька, 2, 4 середи місяця, з 16.00 до 19.00 - спілкування після забирання сина з дитячого дошкільного закладу; спільний відпочинок з метою оздоровлення дитини: влітку- з 15.07. по 30.07. взимку - з 08.01. по 15.01.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991року (далі-Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Положеннями статей 141, 153 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (стаття 157 СК України).

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до частини четвертої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Частинами п`ятою та шостою наведеної норми матеріального права визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання судом спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків.

Враховуючи, що в найкращих інтересах дитини є спілкування з обома батьками та можливість підтримувати з тим із батьків, який проживає окремо, регулярні особисті та прямі контакти, а також зважаючи на те, що реалізувати своє право на це малолітня дитина самостійно, без підтримки та допомоги іншого з батьків, який проживає з дитиною, не може, однак в спірних правовідносинах ця допомога та підтримка з боку матері не встановлена, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що обставини, які б підтверджували, що спілкування ОСОБА_5 з батьком суперечить найкращим інтересам дитини чи перешкоджає нормальному розвиткові дитини, відсутні, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню з врахуванням висновків органу опіки та піклування щодо розв`язання спору та інтересів дитини.

При цьому колегія суддів, не дивлячись на відсутність у рішенні суду достатнього обґрунтування часткового відступлення від наданих органом опіки та піклування письмових висновків щодо розв`язання спору, вважає правильним визначення судом часу для спілкування позивача з сином в суботу (вихідний день) та висновок суду про необхідність зменшення часу спілкування і про обумовлення побачень з дитиною присутністю психолога в перші п`ять зустрічей, оскільки із встановлених судом обставин слідує, що хлопчик, якому на час вирішення судом спору виповнилося лише п`ять років, не спілкувався з батьком із дворічного віку та фактично його не знає, що потребує часу для адаптації та налагодження зв`язку між ними. Враховано також те, що батько та син проживають у різних населених пунктах, які є достатньо віддаленими один від одного, тому їх спілкування щосереди після відвідування хлопчиком дитячого дошкільного закладу не може відбуватися у запропонований органом опіки та піклування час.

Доцільним, на думку колегії суду, є також визначення спільного відпочинку позивача із сином в літній та зимовий період без вказівки на конкретні дати, як вказано у висновку органу опіки та піклування, а за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, адже це надає сторонам можливість планувати цей відпочинок залежно від життєвих обставин кожного із них.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, доводи скаржника зводяться до того, що визначені судом способи участі батька у вихованні дитини не повною мірою забезпечують інтереси дитини, оскільки судом не враховано відсутність прихильності хлопчика до батька та бажання з ним спілкуватися, а переміщення дитини для побачень з батьком до місця проживання останнього без супроводу матері лише викликатиме стрес у дитини з усіма наслідками психологічного характеру, колегія суддів вважає неприйнятними, так як наведені обставини існують тимчасово та свідчать про наявність створених, в тому числі відповідачкою, умов, які суттєво звужують право малолітньої дитини знати своїх батьків, на регулярній основі підтримувати зв`язок, особисті відносини і прямий контакт з обома батьками, незалежно від волі та бажання одного з них з цього приводу, адже відповідно до статті 153 СК України право на безперешкодне спілкування між собою мають не лише батьки, а й дитина, яка згідно з частиною першою статті 171 СК України має право на те, щоб бути вислуханою батьками з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Не доведено відповідачкою також необхідність її присутності та присутності представника ювенальної превенції Національної поліції України при побаченнях ОСОБА_3 з дитиною, а її доводи про те, що це відповідає інтересам сина, є немотивованими та носять характер припущення щодо намірів позивача без її згоди змінити місце проживання дитини з виїздом за межі України. Натомість встановлені судом обставини свідчать, що ОСОБА_1 не сприяє встановленню контакту між сином та батьком, а навпаки всіляко цьому перешкоджає, ґрунтуючись на особистих стосунках із позивачем.

Така поведінка матері, з якою проживає дитина, на думку колегії суддів, суперечить інтересам дитини, яка має право знати свого біологічного батька, відчувати його підтримку та піклування, спілкуватися з ним безперешкодно.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 вересня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 20 січня 2022 року

Суддя Л. В. Пузанова