Справа № 182/3405/21
Провадження № 2/0182/1069/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.01.2022 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Багрової А.Г., за участю секретаря судового засідання Снєгульської В.М.,

представника позивача - Александрової О.Л., що діє на підставі довіреності від 03.01.2022 року (а.с.171)

представника відповідача - адвоката Чуприни Є.А., що діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги №0407-0001319 від 12.10.2021 року та довіреності, що посвідчена Нікопольським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги 11.11.2021 року (а.с.103,111)

представника відповідача - адвоката Чуприни Т.Ю., що діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги №0407-0001283 від 04.08.2021 року та довіреності, що посвідчена Нікопольським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги 27.09.2021 року (а.с.115)

розглянув у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Самара» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заяви по суті справи:

Кредитна спілка «Самара» (далі - КС «Самара») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 126320 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 20.12.2019 року між КС «Самара» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 590/19, за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у сумі 60 000,00 грн. строком на 36 місяців. Натомість відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути кошти до 19.12.2022 року та сплатити проценти за користування кредитом. Кошти від КС „Самара" ОСОБА_1 було отримано 20.12.2019 року в розмірі 35 000 грн та 21.12.2019 року в розмірі 25 000 грн. З метою виконання зобов`язання ОСОБА_1 , 20.12.2019 року між КС «Самара» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 590/19. Позивальник ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої зобов`язання до кредитним договором, лише один раз здійснив оплату за кредитом, тим самим порушив графік повернення кредиту. Тому при несвоєчасному внесенні платежів по поверненню кредиту нарахування процентів проводилось відповідно до п.6.6 Договору споживчого кредиту за кожен день простроченого платежу. Представники позивача неодноразово спілкувались з відповідачами щодо погашення заборгованості, в досудовому порядку відповідачам направлялись письмові вимоги про погашення поточної заборгованості за кредитом , але відповідачі проігнорували їх вимоги та від виконання зобов`язань за кредитним договором. Враховуючи те, що в добровільному порядку відповідачі, незважаючи на пред`явлення їм письмової вимоги, не бажають виконувати взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів, позивач просить суд стягнути заборгованість за кредитом та судові витрати по справі примусово (а.с.2-4).

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, просить суд позовні вимоги задовольнити частково та стягнути лише залишок кредиту в розмірі 60000 грн та неустойку в розмірі 1000 грн. В обґрунтування заперечень зазначив, що вимога позивача по стягненню відсотків є значно більшою ніж сама сума заборгованості за тілом кредиту, що суперечить засадам справедливості, добросовісності та розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові кошти суперечить розумному стимулюванню боржника виконувати основне грошове зобов`язання. Проценти , нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочених платежів є за своєю природою фактично неустойкою відповідно до п.6.6, а тому не є процентами за користування кредитними коштами. Крім того, строк дії договору сторони узгодили до 19.12.2022 року, але позивач звернувшись до суду з цим позовом 27.05.2021 року розрахував проценти на строк дії всього договору. Таким чином, вважає, що для дотримання балансу прав сторін справедливим буде зменшити розмір неустойки до 1000 грн.(а.с. 96-98).

Відповідач ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву(а.с. 53-55), просить суд відмовити КС „Самара" в задоволенні позовних вимог до неї, оскільки коли її рідний брат ОСОБА_1 укладав кредитний договір, то попросив її та свого пасинка ОСОБА_2 лише бути присутніми при його підписанні та письмово підтвердити, що він працює та має можливість повернути отримані кошти. Про те, що вона буде винна сплачувати кошти, які отримав брат, у разі його неспроможності це робити, її ніхто не повідомив. Таким чином, від неї був навмисно прихований факт того, що вона підписує саме договір поруки і про наслідки, які він створює її також ніхто не попередив. Текст договорів надрукований дуже дрібним шрифтом, тому з його змістом вона не могла ознайомитись самостійно. Ті відомості, які повідомив брат та працівники кредитної установи вона і вважала достовірними. Вона є літньою людиною і її трудова діяльність ніколи не була пов`язана з банківськими чи іншими фінансовими установами та документами. Тому при підписанні договору поруки, скориставшись її незнанням нюансів фінансової діяльності, вона була введена в оману щодо фактичного змісту договору поруки. Вона вважала, що лише посвідчує своїм підписом наявність у брата постійного місця роботи та доходів. Оскільки вона не мала й гадки про природу того правочину, який фактично вона підписала, свої права та обов`язки, вважає, що за таких обставин позов, пред`явлений до неї як поручителя за кредитним договором не підлягає задоволенню. Крім того, позивач до неї не звертався з письмовими вимогами про погашення боргу ОСОБА_1 , а в листі від 15.07.2020 року зазначено невірно її адресу проживання. Отже, в неї виникають сумніви про те, чи надсилався їй цей лист. З позовом до суду позивач звернувся 21.05.2021 року, тому з урахуванням вимог ст. 559 ЦК України, за період з лютого 2020 року по грудень 2020 року дія поруки припиняється. Стягнення заборгованості за цей період з поручителя взагалі є безпідставним. Також не грунтується на вимогах закону вимога про дострокове стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту від 20.12.2019 року, оскільки позивач вимагає від відповідачів сплатити суму за кредитом раніше визначеного п.4.1 строку, але за весь час користування кредитними коштами.

Представник позивача подав відповідь на відзив ОСОБА_3 (а.с. 83-84), в якому зазначив, що відповідачем не спростовано факт підписання договору поруки, вона є солідарним боржником з позивальником за кредитним договором. Договір поруки укладено в належній письмовій формі, вся істотна інформація викладена чітким шрифтом на одному листі. Доводи, наведені відповідачем у відзиві не доведені належними, достовірними та допустимими доказами та не відповідають дійсності. Метою викладеного у відзиві є введення суд в оману задля уникнення відповідальності по виконанню взятих на себе зобов`язань по укладеному договору.

Представник позивача подав відповідь на відзив ОСОБА_1 (а.с.104-106), зазначає, що ОСОБА_1 за своїм бажанням підписав договір споживчого кредитування та отримав кошти. Підписуючи договір споживчого кредиту погодився із зазначеними у ньому умовами та не висував жодної претензії щодо незгоди з окремими пунктами договору або ж щодо нерозуміння ним окремих частин договору. Розрахунок нарахованих процентів за користування кредитними коштами наданий до позовної заяви повінстю відповідає умовам укладеного договору та нормам чинного законодавства За період з 20.12.2019 року до 16.01.2020 року нарахування процентів здійснювалось у відповідності до графіку платежів повернення кредиту та сплати відсотків. Надалі відсотки нараховувались згідно п.6.6. Договору „0,5% на день від суми залишку за кредитом за кожен день прострочення", оскільки ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов`язання. Відповідач лише один раз за весь період користування кредитними коштами здійснив платіж в розмірі 3520 грн. При цьому КС „Самара" підвищенні відсотки нараховувала лише з 16.02.2020 року до дати введення карантину відповідно до постанови КМУ від 11.03.2020 року №211. В подальшому нарахування процентів здійснювалось відповідно до п.6.4. Договору споживчого кредиту, тобто у відповідності до Графіку платежів. Крім того, стосовно твердження ОСОБА_1 , що підвищені проценти являються неустойкою, зазначає, що встановлення в договорі підвищених відсотків як санкція за користування кредитом понад визначений у договорі строк є забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором, яке передбачене домовленістю сторін та не суперечить законодавству. Таким чином, КС „Самара" стверджує, що діяла відповідно до укаледного Договору споживчого кредиту та чинного законодавства України та підтверджує наявність кредитної заборгованості ОСОБА_1 в загальній сумі 126 320 грн, з яких 60 000 грн - залишок кредиту, 66320 грн - проценти , нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочених платежів.

Відповідач ОСОБА_1 подав заперечення на відповідь на відзив (а.с. 123-125), вказує, що позивач не довів достатньо обґрунтованих доводів того, що нарахована сума відсотків в розмірі 66320 грн є саме відсотками, а не неустойкою Згідно наданого розрахунку суми боргу, розмір неустойки значно перевищує збитки позивача за невиконання ним договірних зобов`язань. Вимога по стягненню відсотків є явно завищеною та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові кошти суперечить розумному стимулюванню боржника виконувати основне грошове зобов`язання. При укладенні договору позивач не дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які він вважав узгодженими. Звертає увагу, що факт підписання ним кредитного договору жодним чином не свідчить про те, що він був у повному обсязі ознайомлений з його умовами, з наслідками невиконання сторонами умов договору та повним переліком платежів.

Відповідач ОСОБА_3 подала заперечення на відповідь на відзив (а.с.131-132), зазначає, що вона не мала й гадки про природу того правочину, який фактично підписала, та ті права та обов`язки, які виникли у неї після підписання документа. Вважає, що при укладенні договору позивач не дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які він вважав узгодженими. Звертає увагу, що факт підписання ним кредитного договору жодним чином не свідчить про те, що він був у повному обсязі ознайомлений з його умовами, з наслідками невиконання сторонами умов договору та повним переліком платежів.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся належним чином про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився (а.с. 42, 82, 148, 170).

Інших заяв по суті справи сторони по справі суду не подавали.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 13.08.2021 року відкрито провадження, постановлено її розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.38)

30.09.2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 повернуто (а.с.78).

01.12.2021 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху для усунення недоліків (а.с.143-144).

Ухвалою суду від 15.12.2021 року постановлено зустрічний позов ОСОБА_3 вважати неподаним та повернути позивачу (а.с.158)

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача адвокат Чуприна Є.А. просив суд задовольнити позовні вимоги частково та зменшити суму неустойки до 1000 грн.

Представник відповідача адвокат Чуприна Т.Ю. просила суд в задоволенні позову до ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився в черговий раз, повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання.

Судом встановлено.

Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо виконання кредитних зобов`язань забезпечених порукою.

20 грудня 2019 року між КС "Самара" та ОСОБА_1 був укладений договір споживчого кредиту N 590/19, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 60 000 грн., строком на 36 місяців до 19.12.2022 року, зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування кредитом (а.с.6-8,10-11).

За умовами договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість щомісячно у період з 10 по 16 число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості.

За змістом розділу 6 Договору, нарахування процентів за Договором здійснюється за строк користування кредитом. Проценти нараховуються у відсотках від суми кредиту з дня надання кредиту позичальнику до дня повного погашення заборгованості. Процентна ставка нараховується щомісяця на залишок заборгованості за кредитом. Процентна ставка за договором: 57,24 % річних. Тип процентної ставки фіксований. Реальна річна процентна ставка становить 37,17 % річних, загальні витрати за кредитом: 66904,72 грн., загальна вартість кредиту: 126904,72 грн.

Відповідно до п.6.6 договору при порушенні позичальником строків сплати чергових платежів, розмір процентів за користування кредитом складає 0,5 % на день від суми залишку за кредитом за кожен день прострочення заборгованості до повного її погашення.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорювалось відповідачем ОСОБА_1 , останній належним чином не виконував свої обов`язки за договором споживчого кредиту, 14.02.2020 року сплатив КС „Самара" єдиний платіж в розмірі 3520 грн.

Згідно з наданим позивачем розрахунку, станом на 27.05.2021 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 126 320 грн., яка складається із: залишок по кредиту у розмірі 60 000 грн. та проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочених платежів у розмірі 66320 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом і сум штрафних санкцій, 20 грудня 2019 року укладено договір поруки N 590/19 між КС "Самара", ОСОБА_1 (позичальником за договором поруки) та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (поручителями за договором поруки)(а.с.9).

За змістом даного Договору, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитодавцем на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної заяви, відповідно до ст.554 ЦК України (п.3.1).

Строк дії даного договору: з 20.12.2019 року по 20.12.2029 року. Сторони встановили, що даний договір втрачає свою силу з моменту повного виконання забезпеченого ним зобов`язання, яке визначається повним погашенням заборгованості позичальника за кредитним договором (п.4.1).

Відповідно до п. 2.3 договору поруки, у разі невиконання або неналежного виконання з боку позичальника своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитодавець зобов`язується повідомити про це поручителя і вказати суму заборгованості.

З умовами Договорів відповідачі були ознайомлені та згодні, про що свідчать їхні підписи.

Доводи ОСОБА_3 та її представника про те, що вона при підписанні договору поруки була введена в оману щодо фактичного змісту договору, свого підтвердження будь-якими належними, достовірними та достатніми доказами під час розгляду справи не знайшли.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідачів, позивачем направлялися вимоги про погашення поточної заборгованості за кредитом з проханням його погашення, але останні їх проігнорували та самоусунулися від виконання зобов`язань(а.с.12-15).

Таким чином, суд дійшов висновку, що КС «Самара» були здійснені всі залежні від неї дії для виконання п. 2.3 договору поруки щодо повідомлення всіх поручителів про наявність заборгованості позичальника ОСОБА_1 .

Умовами договору поруки від 20.12.2019 року та діючим законодавством не передбачено направлення досудової вимоги виключно з описом вкладення поштового відправлення, у зв`язку з чим суд відхиляє доводи ОСОБА_3 та її представника про неналежне повідомлення відповідача про наявність заборгованості.

Крім того, неотримання ОСОБА_3 досудової вимоги з незалежних від КС обставин не спростовує її солідарного обов`язку зі сплати КС «Самара» заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору від 20.12.2019 року.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи, що ОСОБА_1 своїм підписом у кредитному договорі, погодився із розміром процентів та підставами їх нарахування, в судовому порядку умови договору не оскаржував, свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, суд дійшов до висновку , що з відповідачів в солідарному порядку має бути стягнута на користь позивача заборгованість за договором споживчого кредиту.

Не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача доводи відповідачів стосовно несправедливого, на думку апелянта розміру нарахованих процентів за користування кредитом, з огляду на таке.

Відповідно до графіку платежів повернення кредиту та сплати процентів з лютого 2020 року щомісячна сума процентів за користування кредитом складає 3456 грн., що розраховані відповідно до п.6.2. договору.

У пункті 6.6 цього договору зазначено, що при порушенні позичальником строків сплати кредиту, вказаних в пункті 6.4 цього договору, а у випадку продовження строку дії договору згідно п. 4.2 - платежів, вказаних в п. 4.3, розмір процентів за користування кредитом складає 0,5 % на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення.

Приведений позивачем розрахунок заборгованості за договором свідчить про здійснення нарахування підвищених процентів лише в період з 16.02.2020 року (дата виникнення простроченої заборгованості) до 12 березня 2020 року (дата введення карантину відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211).

В подальшому нарахування процентів здійснювалося згідно п. 6.2 договору. Усі проценти за користування кредитом згідно графіку платежів відповідачем ОСОБА_1 повинні були бути сплаченими до вересня 2021 року , тобто відповідно до умов, які встановлені у договорі споживчого кредиту.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник також обґрунтовують свої заперечення проти позову тим, що нарахування підвищених процентів(відсотків) за користування кредитними коштами фактично є неустойкою, а тому вважають, що є підстави для зменшення цієї суми до 1000 грн.

Однак, зазначені доводи є помилковими, оскільки підвищені проценти, нараховані позичальнику згідно з договором за користування кредитними коштами понад установлений у договорі строк за своєю правовою природою є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов`язань за кредитним договором та не вважаються неустойкою.

У постанові від 18.10.2017 року по справі №6-1964цс16 Верховний суд України вказав, що відповідно до умов кредитного договору підвищення процентної ставки відбувається внаслідок порушення зобов`язань, зокрема користування кредитом понад встановлений строк, тобто збільшення процентної ставки сторони пов`язали з певною подією - неповерненням кредитних коштів у встановлений у договорі строк, що є реакцією на порушення зобов`язань за договором.

Сторони договору не визначили такі проценти як відсотки від суми невиконаного, або неналежно виконаного, або несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, а тому правова природа таких відсотків не може тлумачитись як неустойка (штраф, пеня).

ВСУ зазначив, що встановлення в договорі підвищених відсотків як санкції за користування кредитом понад визначений у договорі строк є забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором, яке передбачене домовленістю сторін і не суперечить законодавству.

Аналогічні правові висновки викладені також в Постанові ВС від 29.01.2020 року по справі 179/533/15-ц.

Також Верховний Суд у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 179/530/16-ц (провадження № 61-1723св17) зазначив, що підвищений розмір відсотків за кредитом, які за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами, не може вважатися пенею, яка є мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Відповідно, під час визначення розміру нарахованих відсотків як за звичайною, так й за підвищеною ставкою не може застосовуватися положення частини третьої статті 551 ЦК України, яке передбачає право суду зменшити розмір неустойки.

Отже, відповідачем ОСОБА_1 не доведено , що розрахунок заборгованості за договором споживчого кредиту з урахуванням підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами складений з порушенням чинного законодавства та умов договору, а тому підстави для зменшення нарахованих позивачем відсотків відсутні.

Так, за змістом ч. 1 ст. 546 ЦК України, одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст. 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (частини 1,2,3 статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення правовідносин, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Аналізуючи зміст частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку, що визначений вказаною нормою строк припинення поруки (який на момент виникнення спірних правовідносин складає три роки) застосовується виключно у тому разі, якщо такий строк не встановлено у самому договорі поруки. Зміна строку виконання основного зобов`язання шляхом реалізації кредитором права на дострокове стягнення суми заборгованості не змінює строк чинності поруки, визначений сторонами у договорі поруки (зазначені висновки викладені в Постанові ВС КЦС від 11.11.2019 року №725/3981/14,61-1038сво19).

У цій справі, сторони договору поруки від 20.12.2019 року визначили строк чинності поруки у пункті 4.1., погодивши, що порука припиняється 20.12.2029 року.

Оскільки умови договору поруки від 20.12.2019 року містять пряму вказівку на конкретну календарну дату, якою закінчується порука, а саме 20.12.2029 року (а.с.9 на зв.), тобто цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, то норми частини четвертої статті 559 ЦК України , на які посилається представник відповідача щодо строків припинення поруки, в цьому випадку застосуванню не підлягають.

При цьому суд звертає увагу, що ч.4 статті 559 ЦК України , в редакції чинній на час виникнення правовідносин, визначає строк припинення поруки не шість місяців, а три роки у визначених цією нормою випадках.

Отже, оскільки даних, що свідчать про погашення позичальником заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором від 20.12.2019 року у добровільному порядку відповідачами за час розгляду справи в суді не надано, договором поруки встановлена солідарна відповідальність поручителів за кредитним договором, сторони у добровільному порядку, на власний розсуд погодили строк дії поруки календарною датою 20.12.2029 року, строк дії кредитного договору не закінчився, позивачем було повідомлено відповідачів про погашення поточної заборгованості, то суд дійшов до висновку про правомірність звернення позивача з цим позовом до суду.

Враховуючи те, що звернення КС «Самара» до відповідачів в досудовому порядку про погашення поточної заборгованості, результатів не принесли, до теперішнього часу відповідачі ухиляються від виконання своїх зобов`язань щодо повернення коштів перед позивачем, суд вважає, що зазначена сума заборгованості повинна бути стягнена солідарно з боржників на користь позивача примусово.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідачів суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2270,00 грн. (а.с.1), призначивши до стягнення по 756,67 грн. з кожного.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12,13,18,62,64,76,81,89,141,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 6,11,526,554,625,629,1049,1050,1054 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Кредитної спілки «Самара» про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на користь Кредитної спілки «Самара» залишок за кредитом у розмірі 60000 (шістдесят тисяч) грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом з урахуванням прострочених платежів у розмірі 66320 (шістдесят шість тисяч триста двадцять) грн., а всього 126320 (сто двадцять шість тисяч триста двадцять) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Самара» судовий збір у сумі 756 (сімсот п`ятдесят шість ) грн. 67 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Самара» судовий збір у сумі 756 (сімсот п`ятдесят шість ) грн. 67 коп.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Самара» судовий збір у сумі 756 (сімсот п`ятдесят шість ) грн. 67 коп.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його повного складення.

Повний текст рішення складено 13.01.2022 року.

Дані про учасників справи:

позивач - Кредитна спілка «Самара», , адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, 17а;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: А. Г. Багрова