Провадження № 2/761/5528/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.,

за участю секретаря Войновського О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Василевського А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Святошинського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із даним позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

23.11.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні на обговорення учасників справи поставлено питання про направлення справи за підсудністю за місцем знаходження відповідача.

Представник позивача заперечував проти передачі справи за підсудністю, зазначивши, що відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Оскільки предметом позову є вимоги, які випливають з договору купівлі - продажу нерухомого майна від 11.06.2007, яке територіально (вул. І.Франка, буд. 15) знаходиться у Шевченківському районі міста Києва, розгляд цієї справи підсудний Шевченківському районному суду міста Києва.

Представник відповідача в судовому засіданні поклався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали цивільної справи, а також заслухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Натомість, згідно статті 27 Цивільного процесуального кодексу України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та додаткового строку для прийняття спадщини.

Як вбачається з позовної заяви та підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача Святошинського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) - 03148, м.Київ, вул. Гната Юри, 9, що територіально не відноситься до Шевченківського району м. Києва.

У позовній заяві позивач просить суд стягнути з Святошинського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на її користь 5 134 796,60 грн. шляхом списання коштів з рахунку, а разі відсутності відповідних бюджетних призначень, за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду.

Позовні вимоги обгрунтовані неправомірними діями відповідача, які утворюють склад цивільного правопорушення та є підставою цивільно-правової відповідальності відповідача шляхом стягнення збитків у порядку, передбаченому ст. 661 ЦК України, оскільки відповідач при реалізації квартири на публічних торгах порушив обов`язок попередити покупця - ОСОБА_3 про права третіх осіб на майно, а також про інші обставини, які можуть породжувати права третіх осіб на майно, що призвело до вилучення майна за рішенням суду у справі № 761/1989/14-ц. Зазначене рішення від 07.06.2018 року було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 04.12.2018 року та постановою Верховного Суду від 11.02.2019 року.

Також, позивач посилається на те, що після вилучення у неї квартири за рішенням суду отримала право вимагати від ОСОБА_3 як попереднього продавця відшкодування завданих збитків. Водночас, права ОСОБА_3 як покупця були порушені виконавчою службою внаслідок продажу їй квартири з прилюдних торгів з недотриманням процедури та за відсутності волі первісного власника. При цьому, між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги до боржника щодо отримання відшкодування грошових коштів, пов`язаних з незаконним продажем квартири та її подальшим витребуванням на користь третьої особи за судовим рішенням.

Отже, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач фактично посилається на неправомірні дії виконавчої служби щодо незаконного проведення прилюдних торгів з відчуження квартири, наслідком чого стало заподіяння збитків ОСОБА_3 , яка відступила право вимоги позивачеві. При цьому, правова доля нерухомого майна - квартири, що знаходиться в Шевченківському районі міста Києва, наразі визначена, жодних вимог щодо її витребування позивачем не заявляється, а рішення у даній справі навіть у разі задоволення позову не призведе до зміни власника нерухового майна.

З огляду на викладене, суд вважає, що спір у даній справі не є спором з приводу нерухомого майна, а тому позивач помилково посилається на ч. 1 ст. 30 ЦПК України при визначенні підсудності даного спору Шевченківському суду міста Києва.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях наголошував на тому, що термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (Справа «Сокуренко і Стригун проти України» (Заяви № 29458/04 та № 29465/04). Згідно із рішенням у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з предмету спору у даній справі та обгрунтування позовних вимог, Шевченківський районний суд міста Києва не є судом, «встановленим законом», для розгляду даної справи, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про направлення справи за позовом ОСОБА_2 до Святошинського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про стягнення грошових коштів, за підсудністю до Святошинського районного суду м.Києва за місцезнаходженням відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 27, 31, 259, 260 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Передати справу за позовом ОСОБА_2 до Святошинського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про стягнення грошових коштів за територіальною підсудністю до Святошинського районного суду м.Києва.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ І.П.РОМАНИШЕНА