ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/566/20Головуючий у 1-й інстанції Сидорак Г.Б.
Провадження № 22-ц/817/40/22 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 302000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

та представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 липня 2021 року (ухвалене суддею Сидорак Г.Б., дату складання повного тексту не зазначено) у цивільній справі № 604/566/20 за позовом заступника керівника Кременецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Скалатської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області, про припинення права постійного користування та повернення земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Кременецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Скалатської міської ради звернувся в суд з вказаним позовом.

Прокурор зазначає, що рішенням сесії Підволочиської районної Ради народних депутатів від 29 лютого 1992 року «Про надання земель громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства» надано земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства громадянину ОСОБА_1 . 10 вересня 1992 року ОСОБА_1 отримав державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 21,2 га серії Т №00038.

Прокурор вказує, що ОСОБА_1 фермерської діяльності на земельній ділянці, на яку видано державний акт на право постійного користування, не здійснює і, відповідно, не сплачує до бюджету міської ради земельний податок за використання землі та упродовж останніх 20 років дана земельна ділянка фактично використовується громадянами для ведення особистого селянського господарства.

На підставі наведеного, прокурор просить суд припинити право постійного користування ОСОБА_1 земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0733, площею 21,2 га, яка розташована на території Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області, наданою йому для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії Т №00038 та повернути зазначену вище земельну ділянку.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 липня 2021 року позов заступника керівника Кременецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Скалатської міської ради задоволено частково.

Припинено право постійного користування ОСОБА_1 земельною ділянкою кадастровий номер :02:001:0733, площею 21,2 га, розташованою на території Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області, наданою йому для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії Т №00038.

В задоволенні позову в частині зобов`язання ОСОБА_1 повернути Скалатській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0733, площею 21,2 га, розташовану на території Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області, надану йому для ведення селянського (фермерського) господарства відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вказує, що спір безпосередньо зачіпає інтереси Скалатської об`єднаної територіальної громади і жодним чином не зачіпає інтереси держави, а тому підстав для звернення прокурора з даним позовом не було.

Зазначає, що суд дійшов необгрунтованого висновку про використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Вказує, що суд дійшов помилкового висновку про несплату відповідачем земельного податку.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і зіслався на обставини викладені в ній.

Представник Кременецької місцевої прокуратури доводи апеляційної скарги заперечив і пояснив, що згідно чинного законодавства невикористання земельної ділянки є невиконання вимог щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням. Згідно державного акта земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ОСОБА_1 , а тому він повинен був сплачувати земельний податок. Використання земельної ділянки не за цільовим призначенням і несплата земельного податку є підставами для припинення права постійного користування ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою.

Скалатська міська рада тривалий час знала про порушення вимог земельного законодавства та наявність повноважень щодо захисту інтересів держави, однак з позовом до суду не звернулась і як вбачається з відповідей міської ради на листи прокуратури звертатись до суду не планує.

Зазначене є доказом нездійснення захисту інтересів держави суб`єктом владних повноважень та вказує на наявність підстав для застосування представницьких повноважень прокурором.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0733, яка розташована на території Кривенської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, площею 21,2000 га, належить на праві власності територіальній громаді в особі Скалатської міської ради що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 від 12.03.2020 року.

Рішенням Скалатської міської ради народних депутатів від 27 лютого 1992 року «Розгляд заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_1 » вирішено виділити землю під фермерське господарство в кількості 50 га ОСОБА_3 та 25 га ОСОБА_1 . Пунктом 2 вказаного рішення вирішено просити районну Раду народних депутатів затвердити дане рішення.

Рішенням Підволочиської районної Ради народних депутатів від 29 лютого 1992 року «Про надання земель громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства» надано земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства ОСОБА_4 , жителю м. Скалат, із земель запасу Скалатської міської Ради народних депутатів в кількості 21,2 га, в т.ч. 21,2 га ріллі.

На підставі зазначеного вище рішення Скалатської міської Ради народних депутатів ОСОБА_1 10 вересня 1992 року отримав державний акт серії Т №00038 на право постійного користування земельною ділянкою площею 21,2 га на території Скалатської міської Ради народних депутатів с. Криве, який зареєстровано в Книзі реєстрації Державних актів на право постійного користування землею за №7.

На підставі розпорядження Представника Президента України №188 від 14 вересня 1992 року Підволочиською районною державною адміністрацією зареєстровано засноване ОСОБА_1 фермерське господарство «Збруч» ().

Згідно з інформацією №5, наданою 31.01.2020 року Відділом державної реєстрації Підволочиської районної державної адміністрації, в реєстраційній справі ФГ «Збруч» міститься вищевказане розпорядження Представника Президента України №188 від 14 вересня 1992 року, статут фермерського господарства та список осіб, які будуть працювати у ньому.

Відповідно до витягу № від 19.03.2020 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань фермерське господарство «Збруч», , не зареєстровано.

Згідно з листом Відділу державної реєстрації Підволочиської районної державної адміністрації №16 від 04.06.2020 року, ФГ «Збуч» було зареєстроване Підволочиською районною державною адміністрацією відповідно до розпорядження Представника Президента України №188 від 14 вересня 1992 року (відповідно до чинного на той час законодавства). Згідно з Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб-підприємців», який почав діяти з 01.07.2004 року, юридичні особи повинні були звернутись до державного реєстратора, заповнивши відповідну реєстраційну картку для включення юридичної особи в Єдиний державний реєстр. Члени ФГ «Збруч» до державного реєстратора для включення юридичної особи в ЄДР не звертались, свідоцтво про державну реєстрацію їм не надавалось.

Рішенням Арбітражного суду Тернопільської області від 25.02.2000 року у справі №10/37-416 скасовано державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності Фермерського господарства «Збруч», м. Скалат Підволочиського району, що здійснена представником Президента України у Підволочиському районі №188 від 14.09.1992 року та зобов`язано керівника ФГ «Збруч», м. Скалат Підволочиського району, здійснити ліквідацію підприємства у встановленому законодавством порядку протягом 3-х місяців з дня винесення рішення суду.

Для проведення державної реєстрації припинення фермерського господарства «Збруч», , ніхто не звертався, що підтверджується листом Відділу державної реєстрації Підволочиської районної державної адміністрації №16 від 04.06.2020 року.

З інформації Теребовлянського управління Головного управління ДПС у Тернопільській області №481/10-4/19-00-53-11 від 04.06.2020 року вбачається, що ФГ «Збруч» () знято з обліку за основним місцем обліку (дата зняття - 07.08.2006) в Підволочиській ДПІ Теребовлянського управління згідно з рішенням Арбітражного суду Тернопільської області від 25.02.2000 року у справі №10/37-416. Підставою зняття є не подання до державної податкової інспекції звітності про фінансово-господарську діяльність.

Скалатська міська рада у довідці №495 від 11 лютого 2020 року зазначає, що земельна ділянка за кадастровим номером :02:001:0733 фактично протягом останніх 20 років використовується громадянами для ведення особистого селянського господарства, про що ведеться облік в земельно-кадастровій книзі с. Криве, а також нараховується земельний податок.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , в порушення вимог закону, не здійснив перереєстрації фермерського господарства, як землекористувач не забезпечив використання земельної ділянки для фермерського господарства за цільовим призначенням, не вносить плати за користування земельною ділянкою, яка обліковується такою, що перебуває у його постійному користуванні, а тому наявні підстави для припинення права користування земельною ділянкою ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 19 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення визначені як окрема категорія земель.

Стаття 22 ЗК України визначає види використання сільськогосподарських земель, які відповідають їх цільовому призначенню, та осіб, які мають право на отримання таких земель у власність та у користування. Різний правовий режим земель сільськогосподарського призначення за видами використання підтверджується положеннями статті 121 ЗК України, якою встановлено норми безоплатної передачі у власність земельних ділянок громадянам.

У ч. 1 п. а) ст. 96 ЗК України передбачено обов`язок землекористувача забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій», цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», під «невиконанням вимог щодо використання земель за цільовим призначенням» розуміється невикористання земельної ділянки, крім реалізації науково обґрунтованих проектних рішень, або фактичне використання земельної ділянки, яке не відповідає її цільовому призначенню, встановленому при передачі земельної ділянки у власність чи наданні в користування, в тому числі в оренду, а також недодержання режиму використання земельної ділянки або її частини в разі встановлення обмежень (обтяжень).

Обов`язковою умовою використання земельної ділянки за цільовим призначенням є використання земельної ділянки, яке відповідає її цільовому призначенню, встановленому при передачі земельної ділянки у власність або постійне користування.

Відповідно до п. ґ) ст. 141 Земельного кодексу України однією із підстав припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Згідно з п. а) ст. 143 Земельного кодексу України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0733 на підставі державного акта на право постійного користування надана ОСОБА_1 для ведення селянського (фермерського) господарства.

Згідно ст. 1 Закону України Про фермерське господарство фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Відповідно до ст. 4 вказаного Закону, фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець.

Після отримання державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, відповідачем засновано фермерське господарство Збруч, однак рішенням Арбітражного суду Тернопільської області №10/37-416 від 25.02.2000 року встановлено, що ОСОБА_1 , як голова ФГ «Збруч», в порушення вимог Закону України «Про систему оподаткування», більше одного року не подавав до державної податкової інспекції у Підволочиському районі звітності про фінансово-господарську діяльність, що стало підставою для винесення рішення про скасування державної реєстрації вказаного суб`єкта підприємницької діяльності. Як наслідок, 07.08.2006 року ФГ «Збруч» знято з обліку в Підволочиському ДПІ.

Враховуючи вказане, на час вирішення спору за відповідачем не зареєстровано фермерського господарства, що є порушенням земельного законодавства щодо цільового використання земельної ділянки.

Аналіз вищенаведеного свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою у зв`язку з її нецільовим використанням.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов необгрунтованого висновку про використання земельної ділянки не за цільовим призначенням не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність іншої самостійної підстави для припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з пп. 14.1.72. п.14.1. ст. 14 Податкового Кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до п. д) ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Як встановлено судом ОСОБА_1 10 вересня 1992 року отримав державний акт серії Т №00038 на право постійного користування земельною ділянкою площею 21,2 га на території Скалатської міської Ради народних депутатів с. Криве, а тому саме у ОСОБА_1 виник обов`язок щодо сплати земельного податку.

Сплата податку іншими особами, які по факту користуються спірною ділянкою не підтверджує сплату податків відповідачем, а лише стверджує факт того, що він усунувся від використання ділянки і сплати відповідних податків.

Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Критичній оцінці підлягають доводи апеляційної скарги про те, що підстав для звернення прокурора з даним позовом не було, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Наявність підстав для представництва інтересів держави прокурором у суді має бути обґрунтована. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст 185 ЦПК України (частина четверта статті 56 ЦПК України).

Системне тлумачення абзацу другого частини другої статті 56 ЦПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 .

Як встановлено судом, порушення інтересів держави (в особі Скалатської міської ради) прокурор обґрунтував використанням відповідачем протягом тривалого часу земельної ділянки, яка належить державі, не за цільовим призначенням та не сплати ним земельного податку.

Підставою для звернення прокурора з цим позовом в інтересах держави в особі в особі Скалатської міської ради стало невиконання Скалатською міською радою своїх повноважень щодо вжиття цивільно-правових заходів з метою захисту порушеного права держави на спірну земельну ділянку, а також пасивна позиція Скалатської міської ради.

Висновок суду про те, що прокурор обґрунтував підстави для звернення до суду з цим позовом та підтвердив їх належними та достовірними доказами є правильним.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 липня 2021 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 липня 2021 року.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 січня 2022 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Хома М.В.