ЄУН № 337/1774/21
Провадження №2/337/31/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Бредуна Д.С., при секретарі Медвідь Г.С., за участю позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Дерев`янко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Хортицького районного суду м.Запоріжжя з позовом, в якому просить стягнути на свою користь з ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , що викликані особливими обставинами, в розмірі 7 369,65 грн.

В обґрунтування позову вказала, що їх спільний із відповідачем син ОСОБА_3 , є дитиною з інвалідністю, у зв`язку з чим потребує постійного догляду і лікування. За призначенням лікаря ОСОБА_3 проходив реабілітацію у МКВЛ Козявкіна у м. Трускавець, вартість якої становила 7457,59 гривень. Також за період з 2018 року по лютий 2021 року вона витратила 7281,71 гривень на придбання ліків. Половини від вищевказаної суми, вона просить стягнути з батька дитини.

Ухвалою судді від 25 травня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

14 червня 2021 року відповідач ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Федорова М.Д. подав відзив, в якому заперечував проти задоволення позовної заяви, посилаючись на те, що 05 грудня 2020 року внаслідок ішемічного інсульту відповідач втратив 100% працездатності, із встановленням 1-Б групи інвалідності, та на цей час потребує постійного стороннього догляду, самостійно пересуватись та справляти природні потреби не може.

22 червня 2021 року позивачка ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якому наполягала на задоволенні позову, посилаючись на матеріальний стан відповідача і наявність у нього пасивних доходів.

21 вересня 2021 року відповідач ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Дерев`янко І.О. подав до суду пропозицію про укладення мирової угоди у справі.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 заперечила щодо укладення мирової угоди. Пояснила, що на задоволенні позову наполягає. На протязі багатьох років вона самостійна несла додаткові витрати на утримання дитини з особливими потребами, і зараз лише невелику частину з них просить стягнути з відповідача. Вважає, що навіть розмір отримуваних ОСОБА_2 від держави виплат дозволяє йому сплатити заявлену суму. Крім того переконана, що відповідач має ще й інші пасивні доходи.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Дерев`янко І.О. заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на стан здоров`я відповідача ОСОБА_2 , і його неспроможність нести додаткові витрати на утримання дитини.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 березня 1999 року (а.с.7) по 19 квітня 2022 року (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №45, ІНФОРМАЦІЯ_1 у вказаному шлюбі народився ОСОБА_3 (а.с.10).

За медичним висновком №1477-21 від 26 жовтня 2017 року (а.с.11) ОСОБА_3 має захворювання на дитячий церебральний параліч, спастична диплегія, груба затримка психомоторного і мовного розвитку.

Згідно довідки №894 від 02.12.2020 року (а.с.12) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 04.10.2012 року має статус «дитина-інвалід», та потребує домашнього догляду.

ОСОБА_3 проходив індивідуальну програму реабілітації дитини-інваліда (а.с.14-15). За лікарськими рекомендаціями, йому встановлювалась необхідність постійного прийому, в тому числі левіцитаму (а.с.16, 17, 18, 19), та проходження фізичної реабілітації санітарно-курортного лікування в КМП Козявкіна м. Трускавця (а.с.14-15).

На придбання медикаменту левіцитаму, позивачкою з листопада 2018 року по лютий 2019 року було витрачена 7281,71 гривень (а.с.26, 27).

Ще 7457,59 гривень було витрачено позивачкою для проходження ОСОБА_3 фізичної реабілітації у КМП Козявкіна м. Трускавця (а.с.20-23, 24, 25, 28, 29).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За вимогами частини першої статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України N3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, щодо передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому, розмір додаткових витрат, що стягуються, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Таким чином, судом було встановлено, що понесені ОСОБА_1 витрати на загальну суму 14739,3 гривень, дійсно викликані особливостями розвитку дитини ОСОБА_3 , його хворобою, підтверджені лікарськими рекомендаціями, і є додатковими витратами в розумінні статті 185 СК України.

При цьому також судом було встановлено, що батько дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 мав ішемічний атеротромботичний інсульт у лівій гемісфері головного мозку у ЛСМА та у правій гемісфері головного мозку у ПСМА (а.с.40-41, 42, 43).

Внаслідок інсульту, ОСОБА_2 отримав 1-Б групу інвалідності, та потребує постійної сторонньої допомоги (а.с.44, 45-45).

Така обставина є суттєвою, і має істотне значення для визначення розміру участі батька у додаткових витратах на дитину.

При цьому суд також враховує, отримувані ОСОБА_2 соціальні виплати, з яких вираховується аліменти на утримання дитини (а.с.47, 48), кількість нерухомості, якою володіє його родина (а.с.57-65), та потребу матері дитини ОСОБА_1 у отримані допомоги (а.с.66).

Оцінивши такі обставини в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру частки відшкодування понесених ОСОБА_1 додаткових витрат з 1/2 частини (50 відсотків) до 1/4 частини (25 відсотків), що на переконання суду дозволить забезпечити дотримання балансу захисту прав усіх учасників судового розгляду. Таким чином позов підлягає задоволенню частково, а з відповідача стягненню 3684,83 гривні.

Оскільки відповідач є інвалідом першої групи, судові витрати, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України підлягають віднесенню на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 89, 200, 206, 229, 247, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі 3684,83 гривні (три тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 83 копійки).

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17 січня 2022 року.

Суддя: Д.С. Бредун