КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/15772/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/805/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретарів судового засідання - Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Жука М.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_1 , зареєстрований Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві 27 квітня 2018 року, актовий запис № 449.

В обґрунтування позову зазначала, що 27 квітня 2018 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві, актовий запис № 449. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначала, що після народження дитини відповідач почав вести аморальний спосіб життя, вживати алкоголь, шлюб фактично припинено. Вказувала, що примирення неможливе, оскільки втратила почуття любові до відповідача (а.с. 1-2).

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року вказаний позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , прізвище якої зазначено у свідоцтві про шлюб як ОСОБА_2 , зареєстрований 27.04.2018 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 449 - розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840 грн. 80 коп. судового збору (а.с. 33-34).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 19 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 72).

Не погодившись із заочним рішенням суду, 17 вересня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Костенко М.І. звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову (а.с. 75-79).

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, оскільки за весь час розгляду справи з момент подачі позову у грудні 2020 року і до моменту ухвалення рішення у лютому 2021 року сторони проживали разом, вели спільне господарство, разом святкували свята, робили покупки як одна сім'я, що свідчить про відсутність підстав для розірвання шлюбу. Вважає, що подача позову про розірвання шлюбу є раптовим емоційним рішенням дружини, оскільки шлюбні відносини між сторонами не припинялися, сторони проживали разом. Однак вказані обставини відповідач не мав можливості повідомити суду, оскільки його не було належним чином повідомлено про розгляд справи.

Особи, якіберуть участьу справідо судуне прибули,про часта місцерозгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, про що у справі є докази (а.с. 101-109).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27 квітня 2018 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві, актовий запис № 449 (а.с. 10).

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Статтею 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Так, позивач стверджувала, що не бажає в подальшому перебувати в шлюбі з відповідачем, посилаючись на наведені нею обставини поведінки відповідача за наявності яких вважала неможливим збереження шлюбу, зазначала, що шлюб фактично припинено та вона втратила почуття любові до відповідача.

Натомість відповідач заперечував проти задоволення позову та зазначав, що сторони проживають разом, ведуть спільне господарство, тому відсутні підстави визнавати шлюб припиненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (ч. 7 ст. 240 ЦПК України).

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Проте, апеляційний суд зважив, що з часу ухвалення оскаржуваного рішення 25 лютого 2021 року і до часу розгляду справи апеляційним судом сплив майже рік. При цьому, об`єктивних доказів можливості примирення між сторонами до суду не надано і судом таких не встановлено.

Позивач у запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення зазначала, що подружжя ще з вересня 2020 року проживає у різних кімнатах, спільне господарство сторони не ведуть, а здійснені витрати відповідача на дитину пов`язані з його небажанням з`їхати з помешкання. Вказувала, що відповідач зневажливо до неї ставиться, чинить психічний тиск, зловживає алкоголем, не займається вихованням дитини, відмовляється сплачувати комунальні послуги, а також фінансувати витрати сім`ї.

Встановивши, що збереження сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.

Суд першої інстанції, постановляючи рішення про розірвання шлюбу між сторонами, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував відсутність спору щодо поділу майна чи проживання дітей, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для його розірвання.

Посилання апелянта на неповноту судового розгляду та процесуальні порушення вищевказаних висновків не спростовують, не можуть бути визнані підставою для відмови в позові про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи колегія суддів відхилила з огляду те, що судом першої інстанції було направлено на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судову повістку з викликом у судове засідання на 25 лютого 2021 року, проте, конверт з вкладенням повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 29).

Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи вказане, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

На підставі ст. 141 ЦПК України, не підлягає відшкодуванню сплачений апелянтом судовий збір за розгляд справи апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 21 січня 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова