ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 січня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7373/21

Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/176/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Деснянський відділ державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області,

орган, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб: Чернігівська окружна прокуратура,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та Управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області про відшкодування моральної шкоди, -

У С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила стягнути на її користь з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету через Державну казначейську службу України 8000 грн у відшкодування моральної шкоди та 6000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Позов обґрунтовувала тим, що у провадженні Деснянського ВДВС м. Чернігів Північно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) перебувало виконавче провадження №54295227 про стягнення з неї на користь Прокуратури Чернігівської області 1378 грн. Під час здійснення вказаного виконавчого провадження постановою головного державного виконавця від 13.07.2017 було накладено арешт на все належне їй нерухоме майно та внесено відповідний запис про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

21.05.2018 вищезазначене виконавче провадження було закінчено у зв`язку з фактичним виконання у повному обсязі рішення суду, однак всупереч ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» головний державний виконавець в день винесення постанови про закінчення виконавчого провадження не вчинив дії щодо реєстрації припинення обтяження всього нерухомого майна ОСОБА_1 . Обтяження було припинено лише 09.06.2021 після надіслання адвокатського запиту щодо роз`яснення підстав перебування під арештом всього майна позивачки.

Через бездіяльність державного виконавця, позивачці було завдано моральної шкоди, що виразилась у сильних душевних стражданнях, оскільки орган державної влади позбавив її законного права протягом тривалого часу розпоряджатися своїм майном, отримувати від нього доходи та примножувати їх у зв`язку зі здійсненням депозитних вкладів. Вона втратила сон та довіру до органів державної влади.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 8 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), шляхом безспірного списання грошової суми Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України.

Стягнуто з Деснянського відділу ДВС у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на користь ОСОБА_1 6 000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі Деснянський відділ державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі Деснянський відділ ДВС у м. Чернігові) просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясуванння судом обставини, що мають значення для справи.

Зазначається, що позивачкою не доведено факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, протиправності дій або бездіяльності державного виконавця, наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Наголошується, що при першому ж зверненні ОСОБА_1 до Деснянського відділу ДВС у м. Чернігові з вимогою щодо припинення обтяжень на майно всі відповідні дії щодо припинення таких обтяжень були негайно здійсненні, про що повідомлено позивачку та надано копії відповідних рішень про припинення обтяжень.

Деснянський відділ ДВС у м. Чернігові не погоджується із стягненням витрат на правову допомогу, оскільки судом першої інстанції не здійснено належної оцінки щодо наявних в матеріалах справи доказів складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомогу, не перевірено їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг судовим витратам. Вважає їх суму значно завищеною позивачкою.

В апеляційній скарзі Управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області (далі - Казначейська служба) посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, нез`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачкою взагалі не доведено факт душевних страждань та заподіяння їй моральної шкоди. Зазначається, що в оскаржуваному рішенні відсутні посилання на стан здоров`я позивачки, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках і відповідні докази.

Заявник наголошує, що розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави.

У відзиві на апеляційну скаргу Деснянського відділу ДВС у м. Чернігові представник ОСОБА_1 адвокат Фурманов Є.В. просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зазначає, що фактичні обставини справи, які наведені в позовній заяві та підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, доводять той факт, що Деснянським відділом ДВС у м. Чернігові за наслідками розгляду адвокатського запиту від 08.06.2021 обмеження майна було припинено. Останнє свідчить про визнання Деснянським відділом ДВС у м. Чернігові протиправності власних дій.

Указує, що припинення протиправних обтяжень на майно позивачки лише після її звернення не призводить до звільнення Деснянського відділу ДВС у м. Чернігові від цивільно-правової відповідальності.

Адвокат указує, що суб`єктивна позиція відповідача щодо необґрунтованості вартості його послуг у даній справі не містить під собою належного нормативного підтвердження.

У відзиві на апеляційну скаргу Казначейської служби представник ОСОБА_1 адвокат Фурманов Є.В. просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, посилаючись на те, що всупереч ст. 356 ЦПК України, відповідачем не зазначено в чому саме полягає незаконність та необґрунтованість рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.09.2021. Доводи відзиву тотожні доводам відзиву на апеляційну скаргу Деснянського відділу ДВС у м. Чернігові.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг та доводи, наведені у відзивах на апеляційні скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню частині стягнення з Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на користь ОСОБА_1 6000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що неналежним виконанням державним виконавцем своїх посадових обов`язків позивачці заподіяна моральна шкода, яку суд з врахуванням засад розумності та справедливості визначив у сумі 8 000 грн.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Судом у справі встановлено, що 13.07.2017 головним державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Літвін Л.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54295227 за виконавчим листом №743/1552/16-ц, виданим 20.06.2017 Ріпкинським районним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Прокуратури Чернігівської області грошових коштів у сумі 1378 грн (а.с. 19).

Цього ж дня, 13.07.2017 постановою головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Літвін Л.В. накладено арешту на все рухоме та нерухоме майно позивачки у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів - 1618 грн (а.с. 20).

Постановою від 21.05.2018 головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Літвін Л.В., виконавче провадження №54295227 закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. Знято арешт, накладений постановою про арешт боржника від 13.07.2017 (а.с. 11).

08.06.2021 адвокатом Фурмановим Є.В. в інтересах ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ) направлено адвокатський запит на ім`я начальника Деснянського відділу ДВС у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Шило Т.О. щодо надання інформації про невнесення до відкритого розділу та спеціального розділу Державного реєстру прав відомостей про припинення обтяження з всього нерухомого майна позивачки, причини порушення державним виконавцем строків вжиття заходів для припинення обтяження рухомого та нерухомого майна ОСОБА_2 та про вжиття заходів щодо усунення причин та умов, які сприяли виникненню порушення, а саме про проведені службові розслідування та наслідки їх проведення, притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності тощо (а.с. 12-15).

З Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження вбачається, що 09.06.2021 державним виконавцем Деснянського відділу ДВС у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) припинено обтяження рухомого та нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ) (а.с. 17,18).

11.06.2021 Деснянський відділ ДВС у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) повідомив адвоката Фурманова Є.В. про припинення обтяжень в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (а.с. 16).

Відповідно до положень статті 16 ЦІК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені правилами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади (посадової або службової особи) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу (посадової або службової особи), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Положеннями пункту 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин.

Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17.

Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли за собою вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди.

При цьому слід виходити з позиції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції) та завжди викликає в людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Суд першої інстанції встановивши, що після закінчення виконавчого провадження через бездіяльність відповідача обтяження всього рухомого та нерухомого майна позивачки зберігало силу упродовж 2 років 10 місяців і 27 днів, що позбавляло її права вільного розпорядження належним їй майном, дійшов вірного висновку, що порушенням майнових прав позивачки їй завдано душевних страждань через відчуття несправедливості та зневіри в органи державної влади.

Зважаючи на викладене не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги Деснянського відділу ДВС у м. Чернігові щодо недоведеності протиправності дій або бездіяльності державного виконавця, оскільки у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

З урахуванням встановлених обставин, душевних страждань та часу дії арешту всього належного ОСОБА_1 майна без достатніх для цього правових підстав, за відсутності відкритих щодо неї виконавчих проваджень, вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір відшкодування завданої позивачці моральної шкоди у сумі 8 000 грн.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Проте, апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на користь ОСОБА_1 судових витрат на правову допомогу в сумі 6000 грн, з огляду на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання про судові витрати суд виходить із розумності їх розміру, який має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих послуг.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд досліджує на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 08.04.2020 (справа №278/1396/19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі № 757/60277/18-ц (провадження № 61-15924св20).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснював адвокат Фурманов Є.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 23.06.2021 (а.с.21- 24).

Відповідно до п. 4.2.1. вказаного договору за надання правової допомоги клієнт сплачує гонорар залежно від встановлених тарифів на окремі послуги адвоката. Факт надання послуг підтверджується актом прийому - передачі наданих послуг, який сторони зобов`язані підписати в день його формування.

Пунктом 4.2.2. гонорар сплачується в день отримання рахунку-фактури.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції надано лише копію договору про надання правничої допомоги від 23.06.2021, згідно п.4.2.5 сума гонорару адвоката складає 5 000 грн, яка має бути оплачена клієнтом або іншої особою на рахунок адвоката, незалежно від обсягу виконаної роботи, в строк не пізніше 10 днів з дня набрання законної сили остаточного судового рішення за результатами розгляду позовної заяви, зазначеної в п.1.1. даного Договору.

В матеріалах справи відсутні акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату послуг адвоката у визначеному п. 4.2.5 розмірі, розрахунок таких витрат також відсутній, у зв`язку з чим визначити співмірність складності справи та виконаних адвокатом робіт, часу, виплаченого гонорару не має можливості.

Положення п. 4.2.5 Розділу 4 договору про надання правової допомоги від 23.06.2021, згідно з якими сторони узгодили, що розмір гонорару сплачується Клієнтом протягом 10 робочих днів з дати набрання чинності судового рішення у справі, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки з урахуванням вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України і наведеного правового висновку Верховного Суду, досягнута між сторонами правочину домовленість, зокрема щодо строків оплати за надані послуги не може звільняти їх від обов`язків, які випливають із вимог закону, в даному випадку щодо строків надання відповідних доказів.

Оскільки, в порушення ч. 8 ст. 141 ЦПК України, позивачем не було надано у встановлений строк належних доказів на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу, то заявлені ним вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, про недоведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції в сумі 6000 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) задовольнити частково

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 вересня 2021 року в частині стягнення з Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на користь ОСОБА_1 6000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката скасувати.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: