Справа №705/2721/21
2/705/733/22

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2022 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Годік Л.С.

при секретарі судового засідання Заболотній Т.М.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Умань матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно. В позовній заяві позивач зазначив, що 11.08.2001 між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі РАЦС по м. Умані Уманського МУЮ у Черкаській області. 03.09.2001 батьки позивача придбали квартиру АДРЕСА_1 та подарували сторонам. Однак договору дарування не було оформлено, а відразу вони уклали договір купівлі-продажу квартири. При оформленні договору прізвище позивача зазначено « ОСОБА_4 », оскільки вона документально ще не змінила прізвища на « ОСОБА_5 » після шлюбу. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2004 шлюб між сторонами було розірвано. У січні 2005 року відповідач звернулася до позивача про поділ спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 повідомила позивача, що згодна продати йому свою Ѕ частину квартири, однак вона не має змоги укласти договір купівлі-продажу, оскільки терміново виїжджає до РФ. Тому 21.01.2005 сторони уклали договір про поділ нерухомого майна, позивач сплатив кошти за Ѕ частину квартири, а відповідач зобов`язалася при першому приїзді у м. Умань піти до нотаріуса та укласти договір купівліпродажу Ѕ частини відповідної квартири. При цьому на протязі тривалого часу відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань в частині укладення договору купівлі-продажу та у знятті з реєстраційного обліку. На підставі вищевикладеного, позивач вимушений звернутися до суду з відповідним позовом та просить припинити право власності за ОСОБА_2 на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку належало ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 03.09.2001.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явився, однак на адресу суду подав заяву, в якій просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутність.

У підготовче засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, проте направила на адресу суду заяву, згідно якої позовні вимоги позивача визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Жодних претензій до ОСОБА_1 не має, так як отримала від нього грошові кошти за належну їй Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач посилається на те, що 11.08.2001 між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі РАЦС по м. Умані Уманського МУЮ у Черкаській області.

03.09.2001 сторони уклали Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Очеретяною В.В. У Договорі вказано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище) належить по Ѕ частці вказаної квартири.

11.10.2004 рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

21.01.2005 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про поділ нерухомого майна, відповідно до якого у особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на праві приватної власності відповідно до Договору купівлі-продажу від 03.09.2001. Також у договорі зазначається, що ОСОБА_2 підтверджує, що до дій, які вказують на її відмову від права власності на Ѕ вказаної квартири відносять: отримання нею грошових коштів в розмірі 13250 грн.; виписка її із зазначеної квартири та звільнення нею квартири до 23.01.2005. У договорі вказується, що оскільки ОСОБА_2 необхідно терміново виїхати за межі України, тому сторони позбавленні можливості нотаріально посвідчити відповідний договір.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Поділ спільного майна подружжя означає припинення права спільної сумісної власності подружжя на це майно і виникнення на її основі приватної (роздільної) власності або спільної часткової власності подружжя. Поділ спільного майна може здійснюватися в добровільному порядку за рішенням самого подружжя або в судовому порядку за наявності між ними спору.

Добровільний поділ майна подружжя передбачає наявність взаємної волі подружжя на припинення режиму спільної сумісної власності щодо належного їм майна. Поділ здійснюється тільки щодо наявного майна, а не майна, яке буде набуте подружжям у майбутньому.

Стаття 7 СК України зазначає, що сімейні відносини можуть бути врегульовані крім Сімейного кодексу іншими нормативно-правовими актами. Оскільки Сімейним кодексом розширена сфера регулювання сімейних відносин за допомогою договору, то при його укладенні можуть застосовуватися норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Ст. 355 ЦК України визначає два види спільної сумісної власності осіб: спільна сумісна або спільна часткова. Однак, при поділі або виділі в натурі частки із майна, що перебуває у спільній сумісній власності, вважається, що частки у співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не передбачено договором або законом.

Ч. 3 ст. 368 ЦК України встановлює, що майно, набуте подружжям у шлюбі є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, або законом. Спільна сумісна власність, як різновид права спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Однак, порядок і умови виникнення спільної сумісної власності подружжя дещо інші, ніж у учасників спільної часткової власності, передбачених ст. 355 Цивільного кодексу України.

У ст. 9 СК України законодавець закріпив право подружжя на укладення між собою сімейних договорів. При цьому, подружжя може врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам СК України, інших законів та моральним засадам суспільства. Особи, які проживають однією сім`єю, також можуть врегулювати свої сімейні відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі. Такий договір є обов`язковим до виконання, якщо він не суперечить вимогам Сімейного Кодексу, інших законів України та моральним засадам суспільства.

Сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним (ст. 63 СК України).

У ч. 1 ст. 65 СК України закріплено принцип розпорядження спільним майном подружжя за взаємною згодою. Також ч. 2 ст. 69 СК України передбачено принцип розподілу майна подружжя за взаємною згодою. Слід зазначити, що ст. 60 СК України встановлено, що право на майно виникає у обох із подружжя одночасно, у момент набуття його хоча б одним із них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток. Згідно ст. 70 СК такі частки визначаються подружжям при поділі майна і є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пункт 2 ст. 69 СК України (в редакції, яка діяла на момент укладення договору) передбачає, що подружжя має право укласти договір про виділ об`єкта нерухомого майна дружині або чоловікові зі складу усього майна, який підлягає нотаріальному посвідченню. Суть виділу нерухомого майна зі складу спільного майна подружжя полягає в тому, що якщо один з подружжя за згодою іншого з подружжя у добровільному порядку бажає змінити правовий режим одного об`єкта нерухомості (житловий будинок, квартира, нежитлове приміщення, тощо) на особисту приватну власність, то має бути укладений договір про виділ нерухомого майна зі спільної сумісної власності в особисту приватну власність одного з них.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Як встановлено судом, позивач та відповідач уклали договір добровільного поділу майна, однак договір не був нотаріально посвідчений договору, при цьому відповідач у поданій заяві визнає факт укладення відповідного договору та не заперечує щодо задоволення позовних вимог позовної заяви та припинення права власності за нею на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , оскільки отримала від позивача грошові кошти за належну їй частину квартири.

З вищевикладеного в сукупності вбачається, що вимоги позивача про визнання права власності на нерухоме майно є доведеними, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 76-78, 81, 83, 141, 258, 264-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно- задовольнити.

Припинити право власності за ОСОБА_2 на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку належало ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу від 03.09.2001.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.

СуддяЛеся Сергіївна Годік