ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1982/22 Справа № 188/16/21 Суддя у 1-й інстанції - Місюра К. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2021 року

по справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця Петропавлівського РВ ДВС Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2021 року до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця Петропавлівського РВ ДВС Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначає, що з березня 2015 року в Петропавлівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження за номером ЄДРВП №46741707. Виконавчий лист №188/1122/14-ц від 03.02.2015 року виданий Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області, згідно якого з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 1500 доларів США та 243,60 грн. судового збору. Дане виконавче провадження ВП №46741707 входить до складу зведеного виконавчого провадження ЗВП №60053851 де боржником є ОСОБА_2 . 04 січня 2021 року ОСОБА_1 отримав постанову про перевірку виконавчого провадження №46741707 від 28.01.2019 року, в якій зазначено, що в постанові державного виконавця Лисяк М.М. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (ВП №46741707), яку було направлено на виконання до ГУПФУ у м.Дніпро, вказана загальна сума боргу 708,42 долара США, яка підлягає стягненню в примусовому порядку з боржника ОСОБА_2 , а також, було вказано про негайне внесення змін до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (п.2), а саме: «Здійснювати відрахування із доходів боржника (реквізити), у розмірі 20% щомісячно у гривні, до виплати загальної суми боргу - 708.42 долари США, що на момент винесення постанови, відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно - 1 9755.00 грн.». А також надана вказівка, доповнити дану постанову пунктом 2.1, в якому вказати: «Державним виконавцем щомісячно здійснюється контроль, у день надходження коштів від ГУПФУ у Дніпропетровській області по даній постанові, щодо утриманої суми коштів, враховуючи офіційний курс НБУ та у разі повного погашення боргу за виконавчим документом, державним виконавцем негайно буде повідомлено про це ГУПФ у Дніпропетровській області щодо припинення стягнення коштів або зміни суми стягнення».

В постанові про перевірку виконавчого провадження ВП №46741707 від 28.01.2019 року та постановах виконавця Лисяк М.М. та Ольшанської С.О., пов`язаних з примусовим виконанням судового рішення, за виконавчим листом №188/1 122/14-ц виданим 03.02.2015 року, в якому, стягнення коштів (боргу) з боржника, відбувається в іноземній валюті, посилання йде на «офіційний курс НБУ», що суперечить вимогам статті 49 Закону України Про виконавче провадження» (далі Закон). Враховуючи вимоги статті 49 Закону України, вказівка начальника Петропавлівського РВ ДВС ПСМУМЮ (м. Дніпро) Дмитренко В.В., в постанові про перевірку виконавчого провадження ВП № 46741707 від 28.01.2019 року, не відповідає вимогам Закону і в зв`язку з цим, в подальшому, дії рішення державного виконавця Лисяк М.М. та ОСОБА_3 прийнятих під час примусового виконання виконавчого провадження ВП № 46741707 від 20.01.2019 року, а саме: обчислення боргу з посиланням на «офіційний курс НБУ» є незаконними та такими, що не відповідають Закону. Тому заявник просить поновити строк, прийняти скаргу до розгляду, зобов`язати Петропавлівський районний ВДВС Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) надати до суду копію ЗВП № 60053851 разом з оригіналом; визнати незаконними дії, рішення державних виконавців Лисяк М.М. та Ольшанської С.О. Петропавлівського РВ ДВС ПСМУМЮ (м. Дніпро) під час примусового виконання в/листа №188/1122/14-ц від 03.02.2015 року (ВП№46741707 від 28.01.2019р.) стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу 1500 доларів США.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця Петропавлівського РВ ДВС Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)- залишено без розгляду та повернуто її заявнику.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2021 року просить зобов`язати Петропавлівський ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області ПСМУМЮ (м.Дніпро) надати до суду апеляційної інстанції оригінал та копію виконавчого провадження ВП №46741707 (в/лист №188/1122/14-ц), що входить до складу зведеного виконавчого провадження ЗВП №60053851; ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2021 року по справі №188/16/21 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати незаконними дії, рішення державних виконавців Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лисяк М.М. та Ольшанської С.О. при примусовому виконанні в/листа №188/1122/14-ц виданого 03.02.2015 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики 1500 доларів США, що на день розгляду справи складає 19426,83 та судовий збір в сумі 243,60грн., вирішити питання розподілу судових витрат.

Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2021 року від інших учасників до апеляційного суду не надходили.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в прохальній частині скарги ОСОБА_1 просить поновити строк, прийняти скаргу до розгляду, зобов`язавши Петропавлівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) надати до суду копію ЗВП № 60053851 разом з оригіналом.

Вказане прохання є клопотанням про поновлення строку для подання скарги, яке повинно бути подано до суду разом зі скаргою.

Разом з цим дослідивши скаргу та додані до неї матеріали справи судом першої інстанції встановлено, що заявником пропущено строки звернення до суду з вказаною скаргою без поважних причин.

ОСОБА_1 у своїй скарзі посилається на отримання постанови державного виконавця 04 січня 2021 року, проте доказів підтверджуючих дані обставини заявником надано не було.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абз.3 п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

При цьому, ЦПК України не пов`язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Однією із основних засад цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, відповідно до змісту якого саме особа, яка звертається зі скаргою до суду, повинна довести факт дотримання нею вимог закону щодо оскарження нею дій зокрема державного виконавця в межах встановленого законом строку, а у разі оскарження поза межами передбаченого законом строку довести наявність поважних причин, які перешкодили їй вчинити цю процесуальну дію, з передбачений законом строк.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

В свою чергу процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування.

Тобто, при вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги суд повинен виходити з поважності підстав його пропуску та належності доказів підтверджуючих наведених заявником обставин

Розглядаючи скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця Петропавлівського РВ ДВС Південно-Східного регіонального управлління Міністерства юстиції (м.Дніпро), суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку , що скаргу слід залишити без розгляду та повернути заявнику, оскільки ОСОБА_1 пропустив строк для подання скарги.

Доводи апеляційної скарги, що відділ ДВС не надав доказів отримання заявником ОСОБА_1 копії постанови про перевірку виконавчого провадження №46741707 від 28.01.2019року та постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 28.01.2019року №446741707, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначені скаржником обставини, не є поважними причинами пропуску процесуального строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в зв`язку з чим підстави для його поновлення відсутні.

А також, суду не надано доказів, які підтверджують отримання ОСОБА_1 постанови державного виконавця 04 січня 2021 року.

Згідно ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішеннях ЄСПЛ, постановлених за результатами розгляду справ «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

Крім того, у рішенні Європеяського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст.6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова