КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/21098/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/896/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Сирбул О.Ф., по справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , серія та номер 117, виданий 07 квітня 2021 року, приватним нотаріусом КМНО Порохняк А.В. та відновити становище, що існувало до порушення (а.с. 2-7).

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , а саме двокімнатну квартиру загальною площею 63,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 000) та заборонити будь-яким особам у тому числі і державному реєстратору речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав в тому числі і відчуження на квартири, яка знаходиться за вказаною адресою.

В обґрунтування заяви позивач посилався на те, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року у справі № 753/6960/21 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 279 694,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 796,94 грн., а всього 282 490,94 грн. Проте ОСОБА_2 зволікає з виконанням взятих на себе зобов`язань по поверненню позики, відчужив за договором дарування належну йому на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на користь своєї дружини ОСОБА_3 . Вважає, що ОСОБА_2 знаючи та розуміючи необхідність повернення позики, усвідомлюючи значний обсяг заборгованості перед позивачем та те, що стягнення коштів у виконавчому провадженні є неминучим, вчинив незаконні дії по відчуженню майна з метою уникнення звернення стягнення на майно в майбутньому. Враховуючи вказане, невжиття заходів щодо арешту майна ОСОБА_3 може призвести до відчуження майна та істотно ускладнити чи унеможливити ефективне поновлення порушених прав та інтересів ОСОБА_1 за захистом яких він звернувся до суду (а.с. 35-37).

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі відмовлено (а.с. 57-59).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 04 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Власюк В.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити повністю (а.с. 61-76).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позов про визнання договору дарування квартири недійсним та відновлення становища, що існувало до порушення спрямований на захист майнових інтересів кредитора, а відчуження ОСОБА_3 квартири, яка є предметом оспорюваного правочину унеможливить відновлення становища сторін правочину, що існувало до порушення та унеможливить ефективний захист майнових інтересів кредитора ОСОБА_4 . Вважає, що обраний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами, тому позов підлягає забезпеченню, а незабезпечення позову призведе до неможливості виконання рішення у майбутньому чи утруднить його виконання.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Власюк В.В. підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, про що у справі є докази. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 , його представник - адвокат Власюк В.В. підтвердив в суді апеляційної інстанції про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були сповіщені врученням повідомлень особисто про що є відмітки працівників пошти про вручення поштового відправлення (а.с. 85-92, 97).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом заявлених позовних вимог у даній справі є визнання недійсними договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та відновлення становища, що існувало до порушення.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 березня 2021 року вбачається, що 23 січня 2017 року було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (а.с. 47-48).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 вересня 2021 року вказана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 07 квітня 2021 року (а.с. 49-50).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 10 ст. 150 ЦПК України).

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник зазначав, що відповідач ОСОБА_2 подарував квартиру дружині ОСОБА_3 з метою уникнення відповідальності щодо повернення позики, такий договір просив визнати недійсним та застосувати наслідки недійсного правочину, тому вважав, що існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду, оскільки майно може бути відчужено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції, керуючись статтями 149-153 ЦПК України, виходив з того, що предметом даного позову є вимога немайнового характеру про визнання недійсними договору дарування квартири, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Порохняк А.В., а отже вжиті заходи із забезпечення позову шляхом встановлення заборони будь-кому проводити будь-які реєстраційні дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав в у тому числі і відчужувати нерухоме майно, є неспіврозмірними з заявленими позовними вимогами та порушують відповідне право власності на майно, належне відповідачу, яке позивачем у справі не оспорюється.

Колегія суддів не погодилась з такими висновками суду, оскільки зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просив визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як укладений з метою ухилення виконання ОСОБА_2 грошового зобов`язання яке підтверджено рішенням суду, та відновити становище, що існувало до порушення. При цьому у разі задоволення вказаного позову та визнання оспорюваного договору недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину, як про це просив позивач, виконання можливого рішення може бути утруднено або визнано неможливим у випадку відчуження предмету договору (квартири) третій особі.

Таким чином, заявник довів, що невжиття таких забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду.

Враховуючи, що наявні правові підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , а саме двокімнатну квартиру загальною площею 63,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 000). З цих підстав колегія суддів визнала доводи апелянта частково обґрунтованими, а висновки районного суду щодо відмови в задоволенні заяви в цій частині помилковими.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що накладення арешту на предмет договору цілком забезпечить виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову, а тому, не підлягає задоволенню заява в частині забезпечення позову шляхом встановлення заборони будь-яким особам у тому числі і державному реєстратору речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав в тому числі і відчуження на квартири, яка знаходиться за вказаною адресою.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Інші доводи цих висновків не спростовують, не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково, накласти арешт на нерухоме майно: двокімнатну квартиру загальною площею 63,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 000), права на яку зареєстровані, власник - ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

В іншій частині заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Боржник: ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Строк пред`явлення постанови до виконання - три роки.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 21 січня 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова