ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/2755/21
Провадження № 22-ц/4820/253/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представниці відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування (далі Орган опіки та піклування), про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

ОСОБА_1 зазначив, що з 27 вересня 2015 року він перебував із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2018 року. Від цього шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно судового наказу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2020 року стягнено з позивача на користь ОСОБА_3 аліменти на сина ОСОБА_4 у розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 21 лютого 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 стала перешкоджати спілкуванню позивача з сином, уникає зустрічі з ним і не допускає його до дитини. Натомість Орган опіки та піклування відмовився встановити порядок побачень позивача з сином через карантинні обмеження.

Позивач характеризується позитивно, не має шкідливих звичок, не притягувався до кримінальної відповідальності та бажає приймати участь у вихованні дитини і спілкуванні з нею, а неправомірна поведінка ОСОБА_3 порушує його права та не відповідає інтересам дитини.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд:

зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди у його спілкуванні з сином ОСОБА_4 , визначити такі способи і порядок участі батька у спілкуванні та вихованні дитини:

у перший місяць:

- систематичні побачення з сином щонеділі (з 10 до 18 години), у тому числі за місцем проживання батька, без присутності матері;

у другий та наступні місяці:

- систематичні побачення з сином у першу та третю суботу (з 17 години) та неділю (до 18 години) місяця з правом ночівлі (з суботи на неділю) сина за місцем проживання батька без присутності матері та побачення в день народження сина з 12 до 16 години без присутності матері;

- спільний відпочинок батька з сином у другій половині літніх канікул;

- необмежене спілкування батька з сином особисто за допомогою засобів телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком і сином;

- можливість забирати батькові сина зі школи та інших додаткових занять (гуртків, секцій тощо);

- у день побачення батька з сином батько має право забирати сина з дому особисто;

- за два дні до дня зустрічі батька з сином матір надає батькові точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі зміни цих місць повідомляє про це особисто батька на наступний день з дня настання таких обставин.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 .

Визначено такі способи та порядок участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 :

до 31 грудня 2021 року щотижня в неділю з 10 до 14 години у присутності матері в громадських місцях, дитячих розважальних закладах м. Хмельницького;

з 1 січня 2022 року:

- щотижня у неділю з 10 до 18 години без присутності матері в громадських місцях, дитячих розважальних закладах м. Хмельницького та за місцем проживання батька;

- щороку в день народження дитини з 14 до 16 години;

- щороку 7 днів підряд влітку з 10 години першого дня до 14 години останнього дня з метою відпочинку та оздоровлення.

Зустрічі мають відбуватися з урахуванням думки дитини, стану її здоров`я та перебування на оздоровленні поза межами міста.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 908 грн сплаченого судового збору.

В решті позову відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_3 чинить перешкоди позивачу щодо його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а тому ці перешкоди необхідно усунути. При цьому слід встановити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні сина, що рекомендований Органом опіки та піклування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначені судом першої інстанції способи участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_4 порушують права позивача та не відповідають інтересам дитини. Суд першої інстанції не застосував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

Орган опіки та піклування звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про підтримання раніше поданого ним письмового висновку щодо розв`язання спору.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 27 вересня 2015 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2018 року. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу син ОСОБА_4 проживає з матір`ю у житловому будинку по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 створив нову сім`ю та проживає окремо від дитини.

Згідно висновку Органу опіки та піклування про розв`язання спору між сторонами щодо участі батька у вихованні дитини від 10 червня 2021 року №1868/01-31 (а.с. 70-71) слід визначити такі способи участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , місце та час їх спілкування: до 31 грудня 2021 року щотижня в неділю з 10 до 14 години у присутності матері в громадських місцях, дитячих розважальних закладах м. Хмельницького; з 1 січня 2022 року: - щотижня у неділю з 10 до 18 години без присутності матері в громадських місцях, дитячих розважальних закладах м. Хмельницького та за місцем проживання батька; - щороку в день народження дитини (13 лютого) з 14 до 16 години; - щороку 7 днів підряд влітку з 10 години першого дня до 14 години останнього дня з метою відпочинку та оздоровлення. Зустрічі мають відбуватися з урахуванням думки дитини, стану її здоров`я та перебування на оздоровленні поза межами міста.

Застосовані норми права

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини).

Статтею 7 СК України визначено загальні засади регулювання сімейних відносин.

За змістом цієї норми дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини 7, 8).

Відповідно до ст. 11 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» (далі Закон №2402-ІІІ) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону №2402-ІІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Із положень ст. 153 СК України слідує, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Як передбачено ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України с уд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань щодо виховання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М.С. v. Ukraine» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

При цьому ЄСПЛ зазначав, що наразі існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення (Neulingerand Shuruk v. Switzerland, заява № 41615/07, п. 135, ECHR 2010).

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, заява №31111/04, п. 54, ECHR, 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, заява №10383/09, п. 100, ECHR, 16 липня 2015 року).

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на спілкування з ними та підтримання з батьками регулярних особистих стосунків. У свою чергу, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджає нормальному вихованню та розвитку дитини. Право одного з батьків на спілкування з дитиною може бути обмежене тільки інтересами дитини та/або правами іншого з батьків.

Зібрані докази вказують на те, що малолітній ОСОБА_4 проживає окремо від свого батька ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 працює та має стабільний дохід, характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра, забезпечений постійним житлом. Позивач цікавиться життям сина, виявляє бажання спілкуватися з ним та приймати активну участь у вихованні дитини.

Отже, ОСОБА_1 має право на спілкування з сином та участь у його вихованні.

Визначаючи способи участі ОСОБА_1 у вихованні сина, суд першої інстанції взяв до уваги ставлення батька до виконання своїх обов`язків, вік та стан здоров`я дитини, прихильність сина до ОСОБА_1 . Установлений судом порядок спілкування батька з сином відповідає найкращим інтересам дитини, є обґрунтованим і справедливим. При цьому суд дотримався розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, що сприятиме у повній мірі її нормальному розвитку і забезпечить рівність прав батьків у вихованні сина.

Встановлені судом спосіб і порядок участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 узгоджується з висновком Органу опіки та піклування про розв`язання спору від 10 червня 2021 року №1868/01-31 (а.с. 70-71).

Посилання ОСОБА_1 на неправильність обраного судом способу та порядку участі батька у вихованні дитини суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 січня 2022 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Приступа Д.І.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 48