Справа № 128/3022/16-ц
Провадження № 22-ц/801/46/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 рокуСправа № 128/3022/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., представника ОСОБА_1 адвоката Байдака В.Г., представника ОСОБА_2 адвоката Грачова А.В., представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представника Вінницької міської ради Кавки А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 адвоката Байдака Василя Григоровича на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, свідоцтва про право на спадщину за законом, державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на житловий будинок і права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, визнання права власності на частку колгоспного двору,

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Вінницької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, свідоцтва про право на спадщину за законом, державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на житловий будинок і права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, визнання права власності на частку колгоспного двору, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Малі Крушлинці, Вінницького району Вінницької області померла його бабуся ОСОБА_5 . Господарство, в якому вона проживала, відносилося до категорії колгоспних дворів. Членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були ОСОБА_5 та він. Таким чином, частки його та ОСОБА_5 в праві власності на майно колгоспного двору були рівними та складали по Ѕ за кожним. До складу майна бувшого колгоспного двору входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на Ѕ частку даного житлового будинку, оскільки право власності на іншу Ѕ частку житлового будинку належить йому як члену колгоспного двору. Після смерті ОСОБА_5 житловому будинку залишився проживати лише позивач. В житловому будинку позивач проживає з дня народження, користується будинком, господарськими будівлями та спорудами, підтримує їх в належному стані, обробляє земельну ділянку, провів газифікацію, поміняв вікна, встановив нову огорожу. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В даний час з витребуваної судом з метою забезпечення доказів спадкової справи № 451/97 на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 йому стало відомо, що 08 серпня 1996 року від імені ОСОБА_5 було складено заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 21 від 08.08.1996 року, яким вона належний їй на праві особистої власності жилий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , заповідала ОСОБА_3 . Вважає, що є всі законні підстави для визнання вказаного заповіту недійсним, оскільки в ньому наявний підпис ОСОБА_5 , а вона була неграмотною, не вміла читати, писати та розписуватись. Крім того, більше як за два місяці до смерті вона не пересувалась, постійно лежала в будинку, не виходила з будинку, в неї сильно тремтіли руки, в зв?язку з чим вона не могла нічого в них тримати, а тим більше тримати ручку і вчиняти підпис. В матеріалах спадкової справи наявне свідоцтво № НОМЕР_1 про право приватної власності на жилий будинок, видане виконкомом Малокрушлинецької сільської Ради народних депутатів від 18 вересня 1997 року, згідно з яким цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 . Зазначає, що вказане свідоцтво є недійним, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року цивільна правоздатність ОСОБА_5 припинилась в зв?язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 , а свідоцтво про право приватної власності на жилий будинок було видане після її смерті. Крім того, ОСОБА_5 на праві власності належала лише Ѕ частина жилого будинку, а свідоцтво про право власності видане на цілий жилий будинок, що порушує права ОСОБА_1 як співвласника жилого будинку. Оскільки недійсність вказаного свідоцтва встановлена законом визнання його недійсності судом не вимагається. Нотаріусом 12 листопада 1997 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 3-4156, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 , спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з цілого жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вважає, що є всі законні підстави для визнання вказаного свідоцтва недійсним, оскільки воно видано на підставі заповіту, який є недійсним, свідоцтва № НОМЕР_1 про право приватної власності на жилий будинок, виданого виконкомом Малокрушлинецької сільської Ради народних депутатів від 18 вересня 1997 року, згідно з яким цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 , яке також є недійсним. Крім того, заява про прийняття спадщини за заповітом від імені ОСОБА_3 до нотаріальної контори протягом встановленого ст. 549 ЦК Української РСР строку для прийняття спадщини не подавалась. Нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на підставі довідки виконкому сільської ради від 09.10.1997 року за №714 про те, що ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 в жовтні 1996 року білили кімнати в будинку, який належить ОСОБА_5 .. Вказана довідка не відповідає дійсним обставинам, оскільки після смерті ОСОБА_5 в будинку АДРЕСА_1 , залишився проживати лише позивач, ОСОБА_6 жодних ремонтів в будинку не проводили, і лише він сам прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_5 не прийняв, а тому не було законних підстав для видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Крім того зазначив, що нотаріусом на підставі заяви ОСОБА_2 від 28 серпня 2001 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) після смерті її бабусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій вона умисно вказала, що крім неї інших спадкоємців, передбачених законом, не має; копій свідоцтв про смерть, про народження, про одруження, про укладення шлюбу; копії довідки-виписки із списку членів КСП «Малі Крушлинці», копії сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 27 вересня 2000 року; довідки виконкому сільської ради про те, що ОСОБА_2 в вересні-жовтні 1996 року обробляла земельну ділянку, належну померлій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого на підставі ст. 529 Цивільного кодексу України спадкоємицею майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є онука ОСОБА_2 , спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СТОВ «Малі Крушлинці», що знаходиться в селі Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області, розміром 1,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), належного спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія РН № 036346, виданого Вінницькою районною державною адміністрацією 27.09.2000 року відповідно до її рішення від 18.07.2000 року за № 368, зареєстрованого 29.09.2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 681.

Також, вважає, що вказане свідоцтво слід визнати недійсним, оскільки у нотаріуса не було законних підстав для видачі даного свідоцтва, так як сертифікат на право на земельну частку (пай) серія РН № 036346 був виданий Вінницькою районною державною адміністрацією 27.09.2000 року, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року цивільна правоздатність ОСОБА_5 припинилась в зв?язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про право на спадщину за законом порушує права позивача на спадкове майно, оскільки спадщину він прийняв відповідно до вимог діючого на той час законодавства, а ОСОБА_2 в своїй заяві від 28 вересня 2001 року, умисно вказала, що крім неї інших спадкоємців, передбачених законом, не має; ОСОБА_2 не прийняла в передбачений ст. 549 ЦК Української РСР строк спадщину після смерті ОСОБА_5 , окільне не подала заяву до нотаріальної контори і фактично не вступила в управління або володіння спадковим майном, так як не могла обробляти земельну ділянку, яка на той час не була визначена в натурі (на місцевості). Зважаючи на те, що є всі законні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, вважає, що підлягає визнанню недійсним і виданий на підставі вказаного свідоцтва державний акт на право власності на земельну ділянку на ім?я ОСОБА_2 .

На підставі ч. 2 ст. 529 ЦК Української РСР онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Мати позивача ОСОБА_7 донька ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому він має право на спадщину після смерті своєї бабусі ОСОБА_5 , відповідно до вимог ч. 2 ст. 529 ЦК Української РСР. Про порушення своїх прав на спадкове майно позивач дізнався лише в червні-липні 2016 року, а тому вважає, що ним не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2021 позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з вимогами щодо визнання недійсними заповіту від 08.08.1996 р., свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.1997р., свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.08.2001р., державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на житловий будинок і права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, визнання права власності на частку колгоспного двору.

У визнанні недійсним заповіту від 08.08.1996 року, посвідченого секретарем виконкому Малокрушлінецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за №21 від 08.08.1996 р., згідно з яким ОСОБА_5 заповіла житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 ОСОБА_3 відмовлено.

Визнано недійсним видане 12.11.1997 р. державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №3-4156, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме, житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 .

Визнано недійсним видане 28.08.2001 р. державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1-3025, відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , що складається з права на земельну частку (пай), яке перебуває у колективній власності СТОВ «Малі Крушлинці», (с. Малі Крушлинці, Вінницького району Вінницької області), розміром 1,97 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення частки в натурі (на місцевості), належного спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН №03346, виданого Вінницькою районною державною адміністрацією 27.09.2000р., відповідно до рішення від 18.07.2000 року за №368, зареєстрованого 29.09.2000 р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №681 - є ОСОБА_2 .

Визнано недійсним державний акт серії ВН №5022 на право приватної власності на землю, виданий 01.07.2002 р. Малокрушлинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №790, згідно з яким ОСОБА_2 на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 22.03.2002 р. №147, свідоцтва про право на спадщину від 22.08.2001р. за №1-3025, свідоцтва про право на спадщину від 23.04.2002р. за №1226 передана у приватну власність земельна ділянка, площею 5,1621 га в межах згідно з планом, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку майна колгоспного двору, що складається з Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

До складу житлового будинку входить: житловий будинок під літ. «А», веранда під літ. «а», ганок, сарай під літ. «В», погріб з шією під літ. «Ж, ш/п», огорожа №5, огорожа №6, ворота №7, хвіртка №8, криниця №4.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частково судові витрати в рівних частках в сумі 3268 грн. по 1634 грн. з кожного.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Байдак В.Г. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просив оскаржуване рішення в частині відмови у визнанні за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 та права власності на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СТОВ «Малі Крушлинці», що знаходиться в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області, розміром 1,97 в умовних гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 та права власності на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СТОВ «Малі Крушлинці», що знаходиться в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області, розміром 1,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості). В іншій частині рішення залишити без змін.

Також апеляційну скаргу подала ОСОБА_2 , в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, а саме незастосування наслідків спливу строків позовної давності, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представник ОСОБА_1 адвокат Байдак В.Г. зазначає, що вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, оскільки вважає, що позивачем строки на звернення до суду з позовом були пропущені з поважних причин, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поновлення строку на звернення з позовом.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Байдака В.Г. підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в частині, яке оскаржується не відповідає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Малі Крушлинці, Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим повторно 20 липня 2016 року Вінницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с.20, т.1).

Господарство, в якому вона проживала, відносилося до категорії колгоспних дворів. Членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що підтверджується записами в погосподарських книгах по спірному будинковолодінню (а.с. 28-46 т. 1).

Відповідно до довідки № 466 від 13.07.2016 року виданої Малокрушлинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області, за будинковолодінням в АДРЕСА_1 рахуються земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,20 га; для ведення особистого селянського господарства площею 0,30 га і належали до дня смерті ОСОБА_5 (а.с.26, т. 1).

Згідно алфавітної книги заповітів виконкому Малокрушлинецької сільської ради ОСОБА_5 було складено заповіт, який зареєстрований в реєстрі за № 21 від 08.08.1996 року, що підтверджується відповідною довідкою № 464 від 13.07.2016 року виданою Малокрушлинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області (а.с.27, т 1).

До складу майна бувшого колгоспного двору входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під АДРЕСА_1 (а.с.47-51. т. 1).

З матеріалів спадкової справи № 451/97 вбачається, що 08 серпня 1996 року від імені ОСОБА_5 було складено заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 21 від 08.08.1996 року, яким вона належний їй на праві особистої власності жилий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , заповідала ОСОБА_3 (а.с. 53-70, т. 1 ).

Також в матеріалах спадкової справи наявне свідоцтво № 121 про право приватної власності на жилий будинок, видане виконкомом Малокрушлинецької сільської Ради народних депутатів від 18 вересня 1997 року, згідно з яким цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 (а.с. 59, т. 1 ).

Свідоцтво про право власності на цілий житловий будинок від 18 вересня 1997 року видано без врахування права ОСОБА_1 на Ѕ частку майна колгоспного двору, а також після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Нотаріусом 12 листопада 1997 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 3-4156, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 , спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з цілого жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 61, т. 1).

Також судом встановлено, що нотаріусом на підставі заяви ОСОБА_2 від 28 серпня 2001 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) після смерті її бабусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій вона умисно вказала, що крім неї інших спадкоємців, передбачених законом, не має; копій свідоцтв про смерть, про народження, про одруження, про укладення шлюбу; копії довідки-виписки із списку членів КСП «Малі Крушлинці», копії сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 27 вересня 2000 року; довідки виконкому сільської ради про те, що ОСОБА_2 в вересні-жовтні 1996 року обробляла земельну ділянку, належну померлій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого на підставі ст. 529 Цивільного кодексу України спадкоємицею майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є онука ОСОБА_2 , спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СТОВ «Малі Крушлинці», що знаходиться в селі Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області, розміром 1,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), належного спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія РН № 036346, виданого Вінницькою районною державною адміністрацією 27.09.2000 року відповідно до її рішення від 18.07.2000 року за № 368, зареєстрованого 29.09.2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 681.

Суд першої інстанції, поновлюючи ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом, обґрунтовано виходив з того, що позивач ніколи не припиняв користування спірним будинком, спір щодо його користування, володіння між сторонами не виникав, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не міг бути обізнаним щодо отримання ОСОБА_3 , ОСОБА_2 права на спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_5 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки суд першої інстанції в повній мірі дав цьому оцінку, та визнав причини пропуску строку на звернення до суду з даним позовом поважними, з чим погоджується і апеляційний суд. Нових доводів на підтвердження пропуску позивачем строку позовної давності без поважних причин ОСОБА_2 не зазначено.

Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Байдака В.Г. слід зазначити наступне.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину якщо він:

1) фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути:

- довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним;

- довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню;

- копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини;

- запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі);

- інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним заповіту від 08.08.1996 року, вважав безпідставною і вимогу щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 на Ѕ частину житлового будинку за спорудами та будівлями, які ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_3 , оскільки є неспростовані довідки виконкому сільської ради про те, що ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_3 білили кімнати у спірному будинку та обробляла земельну ділянку.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 в передбаченому законом порядку спадщину після смерті ОСОБА_5 не прийняв.

У спірному будинку на момент смерті ОСОБА_5 та після того був зареєстрований і проживав ОСОБА_1 , який відповідно до ст. 549 ЦК УРСР у редакції 1963 року прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Довідку виконкому сільської ради від 09.10.1997 року за № 714 про те, що ОСОБА_2 разом зі своїм сином ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 в жовтні 1996 року білили кімнати в будинку, який належить ОСОБА_5 , на підставі якої нотаріус дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, суд апеляційної інстанції до уваги не бере, оскільки вона ніяким чином не підтверджує зазначений факт так як вказана довідка була видана 09.10.1997 року, в ній зазначено, що ОСОБА_2 разом зі своїм сином ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 в жовтні 1996 року білили кімнати в будинку, тобто довідка видана через рік після виконаних робіт. Інших дій, які б свідчили про вступ в оперативне управління та володіння спадковим майном, в довідці не зазначено.

Разом з тим в довідці вказано, що білили кімнати в будинку, який належить ОСОБА_5 , проте зазначене не відповідає дійсності, оскільки у 1996 році правовстановлюючі документи на будинок не видавались. Свідоцтво про право власності на житловий будинок видано на ім`я померлої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто через рік після її смерті.

Однак дане свідоцтво є недійсним, оскільки було видано на померлу особу, зазначене домоволодіння станом на 15.04.1991 року відносилось до категорії колгоспних дворів, в будинку були зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , а тому дане домоволодіння відповідно до Закону Української РСР «Про власність» від 07.02.1991 року перейшло у власність з 15.04.1991 року як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_1 .

З огляду на викладене зазначена довідка не може братись до уваги.

Відтак, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відмову у визнанні за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Обґрунтованими є доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у визнанні за ним права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СТОВ «Малі Крушлинці», що знаходиться в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області, розміром 1,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), з огляду на таке.

Відмовляючи у цій частині, суд першої інстанції визнав належним та допустимим доказ вступу ОСОБА_2 в управління та володіння спадковим майном, а саме довідку №716 про те, що ОСОБА_2 обробляла земельну ділянку, належну померлій ОСОБА_5 .

Проте, апеляційний суд також критично оцінює зазначену довідку, оскільки в довідці не зазначена адреса, за якою розташовувалась земельна ділянка, яку обробляла ОСОБА_2 , а земельна частка (пай) не була виділена померлій ОСОБА_5 у натурі (на місцевості), що виключає можливість самостійного її обробітку.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, оцінюючи усі докази в сукупності, зокрема те, що свідоцтво про право власності на житловий будинок видано на ім`я померлої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто через рік після її смерті, сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий у вересня 2000 року, тобто через 4 роки після смерті ОСОБА_5 , у заяві про видачу свідоцтва на право власності ОСОБА_2 інших спадкоємців не вказала, хоча ОСОБА_1 у спадковому будинку проживав разом із померлою ОСОБА_5 , на день її смерті був у даному будинку зареєстрований, про що було достовірно відомо відповідачам, приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає вимогам закону

Разом з тим ОСОБА_1 , є спадкоємцем, який прийняв спадщину, фактично вступивши в оперативне управління та володіння спадковим майном ОСОБА_5 , а тому колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за ним право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СТОВ «Малі Крушлинці», що знаходиться в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області, розміром 1,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені ним на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2193,35 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Байдака Василя Григоровича задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2021 року в частині відмови у визнанні за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та у визнанні права на земельну частку (пай) скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СТОВ «Малі Крушлинці», що знаходиться в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області, розміром 1,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості).

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2193,35 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 січня 2022 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко