Справа№592/3056/21
Провадження №2/592/342/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:йна

головуючого судді Шияновської Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Чайки Т.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири,

у с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 та свої вимоги обґрунтовує тим, що з 22.01.2010 перебуває у шлюбі з відповідачем. 18.04.2014 за час шлюбу за спільні кошти вони придбали 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,25 кв.м., житловою площею 31,40 кв.м., яка за спільною згодою була зареєстрована на відповідача. Посилаючись на те, що відповідач не реагує на її пропозицію здійснити поділ придбаного у шлюбі майна в позасудовий спосіб, підписавши відповідну нотаріальну угоду, з урахуванням вимог ст.ст. 60,71 Сімейного кодексу України, просить суд ухвалити рішення, яким визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) спільним майном подружжя; визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

В поданому відзиві на позов відповідач ОСОБА_3 , посилаючись на те, що в придбання спірної квартири, крім спільних коштів, були вкладені його особисті кошти, отримані від продажу належної йому на праві приватної власності квартири по АДРЕСА_3 , в сумі 83 822 грн, що складає 1/3 частину вартості 244 097 грн спірної квартири, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 . В поданих 12.05.2021 письмових поясненнях, враховуючи те, що в придбання спірної квартири відповідачем були вкладені його особисті кошти в сумі 5 тис. доларів США, які він надавав в борг ОСОБА_5 згідно розписки від 22.12.2009, частка позивачки в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , становить 21/100.

У відповіді на відзив позивачка вказує, що кошти, отримані від продажу квартири по АДРЕСА_3 , були витрачені на оренду житла та утримання всієї родини в період з 26.07.2013 по 18.04.2014, тоді, як спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя, більша частина з яких накопичена нею з зароблених коштів по місцю роботи і коштів, отриманих за народження дитини. Вказує про неналежність наданого відповідачем доказу боргової розписки ОСОБА_5 .

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 спільним майном подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Додатково пояснила, що з серпня 2008 року вони почали проживати однією сім`єю з відповідачем та сином від першого шлюбу в кімнаті гуртожитку по АДРЕСА_3 ; 21.01.2010 зареєстрували шлюб; ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6 . У відпустці по догляду за дитиною перебувала до квітня 2012 року.

Весь час вона офіційно працювала, отримувала гідну заробітну плату, більшу половину якої відкладала на придбання житла, ця сума становила близько 150 тис грн. Відповідач офіційно ніде не працював, ходив на підробітки, інколи приносив в дім якісь кошти, суму яких позивачка не пам`ятає, оскільки їй грошей він ніколи не віддавав. Велику допомогу їхній сім`ї як грошима, так і продуктами харчування, надавали її батьки, які хоча і були на той момент вже пенсіонерами, проте тримали велике господарство в селі.

Після продажу квартири в гуртожитку вони орендували 2-х кімнатну квартиру по АДРЕСА_4 , до придбання спірної квартири. Отримані від продажу кімнати в гуртожитку кошти в придбання спірної квартири вкладені не були, ці кошти витрачалися ними на оренду житла та інші потреби сім`ї з 4 чоловік протягом 10 місяців, та становили приблизно 3 3.5 тис грн на місяць, залишок був витрачений на нотаріальне оформлення угоди та ремонт.

Спірна квартира була придбана за 240 тис грн, за спільні кошти подружжя, з яких більшу частину складали саме зароблені нею кошти, надані її батьками та допомога при народженні дитини в розмірі 25 тис грн. Знятий напередодні придбання квартири депозит на суму 8 тис. доларів США це також спільні кошти подружжя, сам депозит був оформлений на відповідача, оскільки вона, перебуваючи на державній службі, не хотіла відображати ці кошти в декларації.

Особистих коштів позивачки було 3 тис. доларів, в період з 2010 по 2013 рік вони назбирали 15 тис. доларів. Кошти на придбання житла знаходилися на зберіганні у матері відповідача, оскільки тримати їх спочатку в гуртожитку, потім в орендованій квартирі було ненадійно. Позивачка заперечує надання відповідачем в борг ОСОБА_5 5 тис. доларів США, оскільки про цей факт їй відомо не було, відповідач має сталі життєві переконання не надавати і не брати в борг, ОСОБА_5 страждає алкогольною залежністю і в близьких дружніх стосунках з відповідачем ніколи не перебував.

Представник позивачки адвокат Бондар В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на те, що квартиру було придбано під час шлюбу 18.04.2014 за 244 тис грн, за спільні кошти, більша частина з яких належала саме позивачці, яка офіційно працювала та отримувала гідну заробітну плату, з якої могла накопичувати та утримувати сім`ю, а решту суми надали її батьки, в той час, як відповідачем жодних доказів щодо отримання будь-яких доходів суду надано не було; отримані від продажу кімнати в гуртожитку кошти були витрачені на оренду житла та утримання родини протягом 10 місяців; просив визнати за ОСОБА_1 право власності на ? спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково, додатково суду пояснив, що з 2003 по 2008 рік працював в м. Київ, де заробив кошти на придбання кімнати в гуртожитку. З весни 2009 року почали мешкати разом з позивачкою, а коли вже з`явився спільний син, виникла необхідність в поліпшенні житлових умов. Кімната в гуртожитку неочікувано швидко продалася, проте знайти підхожу квартиру відразу не вдалося, і тому вони вимушені були винаймати житло по АДРЕСА_5 , що затягнулося на 10 місяців.

Кошти від продажу гуртожитку в доларах США зберігалися у його матері, не вкладались на депозит в банку, оскільки вони мали і чекали з дня на день знайти і придбати потрібне житло. Ці кошти не витрачалися на оренду квартири і потреби сім`ї. В цей період вони жили на його та позивача заробітні плати. З 2009 по 2014 рік він працював в готельно ресторанному комплексі «Шафран» на посаді охоронця, отримував заробітну плату в розмірі 2 тис грн на місяць.

8 тис. доларів США депозитний вклад в Ощадбанку це спільні кошти подружжя, а 5 тис. доларів це його особисті кошти, зароблені в м. Київ, які він давав ОСОБА_5 в 2009 році в борг, та які також були вкладені в придбання спірної квартири.

Спірна квартира була придбана за 26 тис. доларів, з яких 3 тис вони позичили у ОСОБА_7 . Після придбання квартири він поїхав на заробітки за кордон, щоб повернути цей борг. Враховуючи його особисті 5 тис. доларів та кошти від продажу кімнати в гуртожитку, частка позивачки в спірній квартирі складає 1/4.

Представник відповідача адвокат Цюпка О.В. в судовому засіданні не заперечував, що спірна квартира є спільним майном подружжя, проте у її придбання відповідачем були вкладені його особисті кошти від продажу кімнати в гуртожитку та 5 тис. доларів боргу, повернутих йому ОСОБА_5 . Відтак, частка позивачки у спірній квартирі складає 1/4. Протягом всього часу спільного сімейного життя відповідач неофіційно працював, отримував заробітну плату на рівні з позивачкою. Кошти від продажу кімнати в гуртожитку на потреби сім`ї не витрачалися, оскільки зберігалися у його матері, а кімната продавалася саме з метою розширення житлових умов. За період з 2012 по 2014 рік позивачка, навіть за допомогою батьків, відкласти суму в 150 тис грн не могла.

Суд, вислухавши думку учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частина 3 ст.12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Під час судового розгляду встановлено, що 22.01.2010 сторони уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис №28, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.03.2021 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.117-118).

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» СМР №14.03-08/69014 від 03.11.2020, в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - заявник; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - чоловік; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - син; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - син (а.с. 9).

06.01.2021 ОСОБА_1 надсилала ОСОБА_3 заяву з пропозицією про укладення договору поділу майна подружжя (а.с.50-53).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 46,25 кв.м. належить на праві власності ОСОБА_3 ; дата державної реєстрації 18.04.2004 (а.с.15).

У звіті про оцінку майна, а саме: двокімнатної квартири загальною площею 46,25 кв.м., розташованої в АДРЕСА_2 , визначена оціночна вартість вказаної квартири, яка станом 17.12.2020 складала 340 800 грн (а.с.16-45).

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 26.07.2013, ОСОБА_3 продав ОСОБА_10 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка належала йому на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 26.02.2008; продаж квартири вчинений за ціною 83 822 грн (а.с.83).

З копії договору купівлі-продажу квартири від 18.04.2014 вбачається, що ОСОБА_3 купив у ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; продаж квартири проводився за 244 097 грн (а.с.84).

З копії трудової книжки серії НОМЕР_3 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що вона з 01.08.2008 працює в Сумському обласному центрі зайнятості; за 2012 рік їй було нараховано 32 973,33 грн, за 2013 рік 42 805,71 грн, за 2014 рік 48 874,86 грн заробітної плати (а.с.54-60).

З наданої ГУ Пенсійного фонду України довідки ОК-7 щодо ОСОБА_3 вбачається, що сума його фактичного заробітку за 2012 рік становить 10 546,42 грн, за 2013 5 811,47 грн, за 2014 5 121,16 грн.

З повідомлення АТ «Державний ощадний банк України» від 08.04.2021 №46-13/3563/3767-БТ вбачається, що в філії Сумському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_3 було відкрито два рахунки, один з них 03.04.013 вклад №6024118 в розмірі 8 000 доларів США, другий 04.04.2014 для повернення вказаного вкладу (а.с. 130-135).

З розписки від 22.12.2009 вбачається, що ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 5 000 доларів США, які повернув 20.03.2013 (а.с.138).

Згідно з повідомленням АТ «Альфа-Банк» від 06.12.2021 №34633/БТ-26-б/б, ОСОБА_5 не є клієнтом банку, кредитні угоди в період з 2007-2008 з ним в АТ «Альфа-Банк» не укладались (а.с. 183).

Свідок ОСОБА_15 , яка перебуває в дружніх стосунках з позивачкою, суду пояснила, що ОСОБА_16 в 2013 році продали кімнату в гуртожитку по АДРЕСА_6 , потім мешкали в орендованій квартирі по АДРЕСА_5 , і вже в 2014 році придбали 2-х квартиру по АДРЕСА_7 . Скоріше за все, квартира була придбана за належні позивачці кошти, оскільки вона працювала, раніше вийшла на роботу з декретної відпустки, утримувала сім`ю та збирала гроші на квартиру. Також позивачці допомагали її батьки, як фінансово, так і продуктами харчування. Відповідач працював охоронцем в «Шафрані», грошима позивачку не балував, вона розраховувала тільки на свої сили, спільного бюджету у них не було. Свідок досить близько спілкується з позивачкою, а тому їй відомі фінансові питання їхньої сім`ї, зокрема те, що спірна квартира була придбана за кошти з депозиту, частину від продажу кімнати в гуртожитку, іншу суму надали батьки позивачки; в період, коли сім`я ОСОБА_16 винаймала житло, витрати по утриманню сім`ю несла саме позивачка.

Свідок ОСОБА_17 суду повідомила, що знайома з позивачкою з серпня 2008 року, працюють разом, а з березня 2012 року - в одному кабінеті. Сім`я ОСОБА_16 проживала в кімнаті гуртожитку по АДРЕСА_6 , яку було продано в 2013 році за 80 тис грн через необхідність поліпшення житлових умов. Після чого вони проживали в орендованій квартирі по АДРЕСА_5 близько року, а в квітні 2014 придбали 2-х кімнатну квартиру на АДРЕСА_7 , ціна якої становила трошки більше, ніж 20 тис. доларів, з яких 8 тис спільних коштів подружжя з депозитного рахунку, оформленого на ім`я відповідача через перебування позивачки на держслужбі, 5 тис. доларів назбирали батьки позивачки за рахунок підсобного господарства, пенсії та паїв, і 10 тис. доларів це особисті кошти позивачки, яка все своє життя працювала і збирала кошти на придбання житла. Кошти від продажу гуртожитку були сплачені відповідачем при оформленні угоди по придбанню спірної квартири, а також на ремонт цієї квартири. Відповідач працював неофіційно охоронцем, майже весь час був вдома. Свідку це відомо зі слів позивачки.

Свідок ОСОБА_18 , яка є дружиною брата відповідача, суду пояснила, що кімната в гуртожитку по АДРЕСА_6 була придбана відповідачем до шлюбу за кошти, зароблені ним в м. Київ, згодом вони придбали 2-х кімнатну квартиру за кошти від продажу цього гуртожитку та накопичення відповідача, який весь час працював в Шафрані. Свідку відомо, що кошти від продажу кімнати в гуртожитку зберігалися у матері відповідача. За яку суму було продано кімнату в гуртожитку та придбано спірну квартиру, які витрати несла сім`я ОСОБА_16 під час оренди квартири свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_19 , яка є матір`ю відповідача, суду повідомила, що син з 19 років весь час був на заробітках за кордоном, зароблених грошей нікому не віддавав, накопичував на власне житло. Після повернення в 2009 році з м. Київ придбав кімнату в гуртожитку, де сам робив ремонт та в подальшому привів невістку. В 2010 році народився онук, в 2012 році позивачка вийшла на роботу. Син при цьому весь час працював, коли онук хворів, вона приїздила і доглядала його. Для розширення житлової площі вирішили продавати кімнату в гуртожитку, на яку дуже швидко знайшовся покупець і їм не дозволили там жити після продажу. Прийшлося винаймати інше житло та підшукувати нову квартиру, яку врешті знайшли в 2014 році. Син з невісткою ніколи не жили на широку ногу, економили, складали грошові кошти, фінансової допомоги ні свідок, ні батьки з іншого боку не надавали.

Кошти від продажу гуртожитку зберігалися у неї вдома, скільки саме там було свідку не відомо, цих коштів до придбання нової квартири ніхто не брав. Крім цих коштів, на зберіганні у свідка були й інші кошти, точну суму вказати не може. Всі грошові кошти зберігалися в доларах США. Після одруження син вже не міг їхати на заробітки за кордон, тому працював охоронцем в Шафрані, працював весь час, отримував гідну заробітну плату. І вже після придбання спірної квартири син змушений був їхати знову на заробітки, щоб віддати борг та зробити ремонт.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що дійсно брав у борг у відповідача 5 тис доларів США для того, щоб достроково погасити кредит за придбаний автомобіль, який повернув в 2013 році.

Свідок ОСОБА_20 суду повідомила, що під час шлюбу зі ОСОБА_5 ними було придбано в кредит автомобіль в 2007 році, про факт взяття ним у ОСОБА_3 в борг 5 тис доларів для дострокового погашення кредиту чи на інші цілі їй нічого не відомо. Кредит був сплачений в 2008 року, для чого ними позичалися кошти в сумі 1800 доларів, не у ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.368 ЦК України).

Відповідно до ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з п.п.2, 3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (ч.7 ст.57 СК України).

Статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт.

Відповідно до правових позицій та висновків, які були висловлені Верховним Судом України в постановах по справах: № 6-612цс15 від 01 липня 2015р., № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015р., № 6-241цс15 від 16 грудня 2015р., №6-801цс16 від 07 вересня 2016р. №6-846цс16 від 12 жовтня 2016р., № 6-1568цс16 від 07 грудня 2016р., № 6-399цс17 від 05 квітня 2017р. належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не лише фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.01.2010 до 16.03.2021. За час перебування у шлюбі, а саме 18.04.2014, ними було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_3 .

Зважаючи на те, що спірна квартира була придбана під час перебування сторін у шлюбі, вона є спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з тим, для придбання вказаного нерухомого майна були використані особисті кошти відповідача ОСОБА_3 в сумі 83 822 грн, отримані від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , що належала йому на праві особистої власності і була придбана до укладення шлюбу з позивачкою.

Належних та допустимих доказів, що в період між укладенням угод з 26.07.2013 по 18.04.2014, кошти в сумі 83 822 грн були витрачені на інші цілі суду не надано.

Посилання позивачки на те, що вказані грошові кошти були витрачені на оренду житла та потреби сім`ї, спростовуються тим, що кімната в гуртожитку була продана саме з метою розширення житлової площі родини, сторони в період з 26.07.2013 по 18.04.2014 працювали, отримували заробітну плату; отже кошти від продажу квартири не були єдиним джерелом надходження у сім`ї та на той час не існувала об`єктивна необхідність у використанні цих коштів на інші витрати, ніж заплановане придбання житла більшої площі.

Крім того, як пояснювала сама позивачка, їхні сімейні заощадження зберігалися у матері відповідача. З пояснень відповідача, свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_18 вбачається, що кошти від продажу кімнати в гуртожитку в доларах зберігалися у матері відповідача. Підстав ставити під сумнів вказані пояснення не вбачається.

Жодних доказів щодо наявних у позивачки інших коштів, як то її власних заощаджень чи наданої батьками фінансової допомоги, які були використані для придбання спірної квартири, без використання отриманих за кімнату в гуртожитку коштів, суду надано не було.

Наявність потрібної суми для придбання спірного житла не зумовило б продаж кімнати в гуртожитку. До того ж, наявної на депозитному рахунку суми 99 440 грн, еквіваленту 8 тис. доларів США станом на 14.04.2014 за курсом НБУ, навіть з врахуванням нарахованої позивачці заробітної плати після виходу з відпустки по догляду за дитиною в період з 01.04.2012 по 01.04.2014 в розмірі 85 711,42 грн, що в сумі становить 185 151, 42 грн, об`єктивно не вистачило б для придбання спірної квартири за 244 097 грн.

Суд критично оцінює твердження відповідача про те, що у придбання спірної квартири ним також було вкладено його особисті кошти в сумі 5 тис. доларів США, які в 2009 році він позичив ОСОБА_5 , а той в свою чергу повернув їх незадовго до придбання житла, внаслідок їх суперечності, через що вони викликають обґрунтовані сумніви в існуванні обставин, на які посилається відповідач.

Так, розписка про отримання ОСОБА_5 в борг вказаної суми грошових коштів датована 22.12.2009; останній в судовому засіданні пояснював, що брав ці кошти в борг для дострокового погашення кредиту за придбаний автомобіль; відповідач в судовому засіданні не вказав на які цілі надавав кошти в борг; позивачці про ці обставини відомо не було; а свідок ОСОБА_20 пояснювала, що кредит за придбаний автомобіль ними було достроково погашено в 2008 році за рахунок коштів, взятих в борг не у ОСОБА_3 .

Відтак, відповідачем доведено набуття під час шлюбу 1/3 частини спірної квартири в особисту власність, що пропорційна сумі 83 822 грн (83 822/244 097); позивачкою обґрунтовано перебування 2/3 частини спірної квартири у спільній сумісній власності подружжя і необхідність поділу даного спільного майна по 1/3 частині кожному.

Отже в порядку поділу майна подружжя за позивачкою ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , виходячи із принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності.

Щодо судових витрат, то відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, на користь позивачки підлягає компенсація сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1747,68 грн (2648 грн х 66%). Понесені позивачкою витрати на звіт про оцінку майна в сумі 400 грн та на витяги з державного реєстру права власності в сумі 60 грн, не є визначеними ст.133 ЦПК України судовими витратами, а тому стягненню з відповідача не підлягають.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи професійна правнича допомога ОСОБА_1 надавалась адвокатом Бондарем В.М. на підставі укладеного договору про надання правової допомоги №10 від 10.12.2020 та ордеру від 19.01.2021 (а.с.61,62-63). Відповідно до Акту виконаних робіт №10 від 20.01.2021 вартість послуг адвоката склала 7000 грн та була сплачена 10.12.2020, згідно з наданої квитанції (а.с.64,66).

Суд вважає, що витрати з надання правничої допомоги у сумі 7000 грн є не співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом (складання та подання позовної заяви до суду, уточненої позовної заяви, клопотань про витребування доказів, представництво інтересів позивача в судових засіданнях), не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру. Тому з огляду на заперечення представника відповідача, з ОСОБА_3 на користь позивачки підлягають частковому стягненню витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 5 000 грн.

Професійна правнича допомога ОСОБА_3 надавалась адвокатом Цюпка О.В. на підставі укладеного договору про надання правової допомоги від 05.02.2021 та ордеру від 05.02.2021 (а.с.85,88). Відповідно до Опису виконаних робіт від 15.02.2021 вартість послуг - гонорар адвоката склала 5000 грн та була сплачена 15.02.2020, згідно з наданої квитанції (а.с.86,87).

Враховуючи обсяг участі представника в складанні відзиву на позов та підготовці інших документів, долучених до матеріалів справи, кількість часу, витраченого на участь в судових засіданнях, значення справи для сторін, за відсутності клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає розмір витрат на правову допомогу в сумі 5 000 грн обґрунтованим та пропорційним до предмета позову.

Тому з ОСОБА_1 на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 5 000 грн.

Зважаючи на положення ч.10 ст.141 ЦПК України, з відповідача, на якого покладено більшу суму судових витрат, на користь позивачки необхідно стягнути різницю на суму 1747,68 грн, звільнивши сторін від обов`язку сплачувати одна одній судові витрати, понесені на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири задовольнити частково.

Визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 46,25 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), спільним майном подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 46,25 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), в порядку поділу майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1747 (одна тисяча сімсот сорок сім) грн 68 коп.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення виготовлений 20.01.2022.

Суддя Т.В. Шияновська