Ухвала

Іменем України

20 січня 2022 року

м. Київ

справа № 263/4655/20

провадження № 61-902ск22

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про передачу предмета іпотеки в управління,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2020 року акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі - АТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про передачу предмета іпотеки в управління, в якому просило зобов`язати ОСОБА_1 на період до реалізації предмета іпотеки повністю звільнити від будь-якого особистого майна (майна третіх осіб) предмет іпотеки, а саме комплекс, який складається з двох нежитлових будівель, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також утриматися від дій, які можуть перешкоджати АТ «ПУМБ» управляти майном, зобов`язати ОСОБА_1 передати АТ «ПУМБ» оригінали (дублікати) правовстановлюючих документів та технічного паспорта на предмет іпотеки, та ключі від усіх приміщень, стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» судові витрати у розмірі 2 102 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2020 року, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 30 листопада 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що позивачем не доведено наявність передбачених частиною першою статті 34 Закону України «Про іпотеку» підстав для передачі в управління позивачу предмета іпотеки.

12 січня 2022 року Курилова О. А. , яка діє від імені АТ «ПУМБ», засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 30 листопада 2021 року в указаній вище справі.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що оскаржувану постанову заявник отримав лише 13 грудня 2021 року. На підтвердження надано докази.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постанову Донецького апеляційного суду прийнято 30 листопада 2021 року, повний текст якої складено 06 грудня 2021 року та оприлюднено 07 грудня 2021 року.

Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такого, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі № 473/4462/14-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Суд встановив, що ЗАТ «Донгорбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір від 01 серпня 2008 року № 2, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати боржнику кредит у розмірі 100 000,00 дол. США, а позичальник, в свою чергу, зобов`язався здійснювати повернення кредиту згідно з графіком та повернути кредит в повній сумі у строк не пізніше 31 липня 2028 року.

В забезпечення виконання умов кредитного договору від 01 серпня 2008 року № 2 між ОСОБА_1 та ЗАТ «Донгорбанк» 01 серпня 2008 року укладено іпотечний договір № 2/1, предметом якого є комплекс, який складається з двох нежитлових будівель площею 538,2 кв. м, а саме будівлі складу літ. Е-1 площею 322,2 кв. м та будівлі складу літ. Ж-1 площею 216,0 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 21207029.

17 липня 2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тактаровим В. Б. вчинено виконавчий напис за реєстраційним № 1454, яким запропоновано звернути стягнення на комплекс, який складається з двох нежитлових будівель площею 538,2 кв. м, а саме будівлі складу літ. Е-1 площею 322,2 кв. м та будівлі складу літ. Ж-1 площею 216,0 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного комплексу, запропоновано задовольнити вимоги ЗАТ «Донгорбанк» станом на 16 липня 2009 року у сумі, еквівалентній 109 685,37 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 98 719,99 дол. США, заборгованості за відсотками у розмірі 10 965,38 дол. США та витрат за вчинення виконавчого напису у розмірі 3 400,00 грн.

ЗАТ «Донгорбанк» звернувся до Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції із заявою про примусове виконання виконавчого напису від 17 липня 2009 року № 1454.

Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції від 20 грудня 2010 року повернуто виконавчий напис стягувачу у зв`язку з відсутністю купівельного попиту.

Постановою головного державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції від 26 грудня 2011 року на підставі заяви представника ПАТ «Донгорбанк» від 01 листопада 2011 року про примусове виконання виконавчого напису від 17 липня 2009 року № 1454 відкрите виконавче провадження.

Відповідно до статуту АТ «ПУМБ» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Донгорбанк».

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 травня 2012 року заяву ПАТ «ПУМБ» задоволено, замінено стягувача ПАТ «Донгорбанк» на його правонаступника ПАТ «ПУМБ» у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого напису від 17 липня 2009 року № 1454 про звернення стягнення на нерухоме майно.

Постановою заступника начальника Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції від 10 червня 2013 року замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Донгорбанк» на ПАТ «ПУМБ».

Згідно з постановою старшого державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції від 29 липня 2014 року виконавчий документ з виконання виконавчого напису від 17 липня 2009 року №1454 повернуто стягувачу на підставі того, що торги з реалізації предмета іпотеки не відбулись двічі через відсутність купівельного попиту.

Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції від 10 березня 2015 року повторно відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису від 17 липня 2009 року № 1454.

23 травня 2016 року постановою заступника начальника Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції повернуто виконавчий документ стягувачу, у зв`язку з тим, що є заборона, передбачена статтею 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким передбачено зупинення дії статей 37, 38, 40, 41, 43-47 Закону України «Про іпотеку».

З цих самих підстав виконавчий документ знову повернуто постановою заступника начальника Центрального ВДВС Маріупольського міського управління юстиції від 02 березня 2017 року.

18 лютого 2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області відкрито виконавче провадження № 61307706 з примусового виконання виконавчого напису від 17 липня 2009 року № 1454.

Відповідно до виконавчого листа від 16 червня 2011 року № 2-9562/10, виданого Київським районним судом міста Донецька, позовні вимоги ПАТ «Донгорбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та процентів задоволені. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Донгорбанк» заборгованість за кредитним договором та проценти за користування кредитом в сумі 880 980,31 грн та судові витрати в сумі 2 790 грн.

Ухвалою Київського районного суду міста Донецька від 14 травня 2012 року замінено сторону у виконавчому провадженні з ПАТ «Донгорбанк» на його правонаступника ПАТ «ПУМБ» у виконавчому листі № 2-9562/10.

Постановою старшого державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції від 31 січня 2012 року відкрито виконавче провадження № 30938745 з примусового виконання виконавчого листа від 31 серпня 2011 року № 2-9562 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Донгорбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 880 980,31 грн та судових витрат в сумі 2 790 грн.

Постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції від 08 жовтня 2012 року замінено сторону виконавчого провадження з виконання виконавчого листа від 31 серпня 2011 року № 2-9562 з ПАТ «Донгорбанк» на його правонаступника ПАТ «ПУМБ».

Постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 07 лютого 2013 року виконавчий лист від 31 серпня 2011 року № 2-9562 направлено до Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції для виконання за належністю, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке можливо стягнути звернення. Згідно з довідкою БТІ за боржником зареєстрований комплекс за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації про виконавче провадження від 13 квітня 2020 року виконавче провадження № 30938745 з виконання виконавчого листа від 31 серпня 2011 року № 2-9562 закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди і доходи, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що за змістом статей 34, 39 Закону України «Про іпотеку» передача іпотекодержателю в управління предмета іпотеки на період його реалізації застосовується лише у разі необхідності та є додатковим механізмом, спрямованим на задоволення вимог кредитора, при цьому така норма Закону України «Про іпотеку» не є імперативною, а містить лише право передачі майна в управління за умови дотримання вказаних вимог статті. Для застосування вимог статті 34 Закону України «Про іпотеку» мають настати дві обов`язкові умови, а саме: метою такої передачі майна в управління іпотекодержателя повинно бути отримання доходу від іпотечного майна та необхідність забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку майна (тобто лише за умови неналежного використання майна боржником, таке майно може перейти в управління стягувача, для забезпечення належного його використання). Отже, передача предмета іпотеки в управління не є обов`язковою, а відбувається в разі необхідності, а тому необхідність передачі предмета іпотеки в управління входить до предмета доказування в цій справі. Управління майном має здійснюватися відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 09 липня 2021 року у справі № 755/19064/18 (провадження № 61-15789св20) та постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 473/4462/14-ц (провадження № 61-22403св18), що була застосована судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного заявником судового рішення.

При цьому суди попередніх інстанцій в цій справі вказали, що позивач не надав доказів того, що іпотечне майно використовується відповідачем не за призначенням та, що ним вчиняються дії, спрямовані на завдання шкоди спірному нерухомому майну. Також банк не навів будь-яких відомостей про те, в який спосіб він має намір отримати дохід від майна, на яке звернено стягнення за судовим рішенням.

Врахувавши вищенаведені правові висновки Верховного Суду, встановивши, що позивач не навів належного обґрунтування та не надав достатніх доказів на підтвердження своєї вимоги про передачу предмета іпотеки в його управління, не зазначив умов, на яких йому може бути передане спірне майно, а лише послався на статтю 34 Закону України «Про іпотеку», суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 473/4462/14-ц є також необґрунтованими, оскільки висновки судів у цій справі не суперечать вказаному висновку, а навпаки були судом апеляційної інстанції застосовані.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Наведені норми закону та позиція Верховного Суду дають підстави для висновку про законність оскаржуваних судових рішень.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «ПУМБ» необхідно відмовити, оскільки, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити акціонерному товариству «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» строк на касаційне оскарження заочного рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2020 року та постанови Донецького апеляційного суду від 30 листопада 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про передачу предмета іпотеки в управління.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров