Справа № 236/4984/21
11 січня 2022 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Саржевської І.В.,
за участю секретаря - Олійник С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області, Товариства з обмеженою відповідальністю «СП-Донецьк», треті особи Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, ОСОБА_3 про припинення права оренди на земельну ділянку, внесення змін в площу земельної ділянки, визнання права власності на спадкове майно,
ВСТАНОВИВ:
10.12.2021 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області, про визнання права власності на спадкове майно(а.с.1-4).
21.12.2021 позивачами подано уточнену позовну заяву, згідно якої другим відповідачем по справі зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «СП-Донецьк», третьою особою: Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області та ОСОБА_3 . Крім того просили продовжити розгляд справи за даними вимогами: припинення права оренди на земельну ділянку, внесення змін в площу земельної ділянки, визнання права власності на спадкове майно(а.с.95-104).
Розгляд справи призначений на 11.01.2022.
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, просять розглянути цивільну справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги, не заперечували проти розгляду справи в заочному порядку, про що надали до суду відповідну заяву(а.с.222).
Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «СП-Донецьк»,будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надав, відзиву на позовну заяву не направив(а.с.221).
Представник відповідача - Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі, про що надав відповідну заяву(а.с.181-182).
Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надав(а.с.219).
Третя особа - ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, просить справу розглянути без її участі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, про що надала відповідну заяву(а.с.211).
Ухвалою суду від 11.01.2022 прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.
Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Миколаївка Станично-Луганського району, Луганської області, помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 30.03.2009, актовий запис № 23, який постійно мешкав в АДРЕСА_1 (а.с.15).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою ( ст. 1220 ч.1,2 ЦК України).
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст. 46 ЦК України).
Згідно ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно з п. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Положеннями статтей 1261, 1268 ч.3 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємцями першої черги за законом були доньки спадкодавця: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , позивач 2 по справі, які прийняли спадщину, інші спадкоємці відсутні, що підтверджується копією спадкової справи № 490 від 16.09.2009 заведеної в Станично Луганській державній нотаріальній конторі(а.с.183).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 27.07.2020, актовий запис № 523(а.с.16).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої входить1/2 частка земельної ділянки, площею 3,3586га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської міської ради(на землях колишньої Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області), що належала померлому ОСОБА_4 у спадщину яку ОСОБА_5 прийняла, але не оформила своїх спадкових прав, державний акт не отримала.
Статтею 1217 ЦК України передбачені види спадкування. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).
За життя ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до змісту якого, все майно які належало на час смерті заповідала ОСОБА_1 . позивачу1 по справі та ОСОБА_6 третій особі, яка відмовилась від частки у спадщині. Заповіт посвідчено 26.07.2011 секретарем Ямпілської селищної ради Краснолиманського району Донецької області Воробйовою Н.Д. за реєстровим № 11, на теперішній час не змінений та не скасований, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округ Семеновою І.М. від 04.01.2022(а.с.183).
На даний час, позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 на 1/2 частку спадкового майна, який прийняв спадщину, та позивач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 на другу 1/2 частку спадкового майна, яка прийняла спадщину, інші спадкоємці відсутні, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округ Семеновою І.М. від 04.01.2022 та копією спадкової справи № 238 за 2020 рік, заведеної приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Семеновою І.М.(а.с.183).
Але постановою приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округ Донецької області Семеновою І.М. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності на спадкове майно, а також втрата оригіналу правовстановлюючого документі на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.26-27).
Відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно перешкоджають позивачам в позасудовому порядку оформити спадщину.
Дія договору припиняється у разі виявлення власника землі або звернення за земельною часткою(паєм) спадкоємця (п.29 Договору).
Щодо відомостей про отримання ОСОБА_4 сертифікату на земельну частку (пай) Головне управління Держгеокадастру зазначає наступне.
За інформацією відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Книга реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) містить відомості про видачу ОСОБА_4 сертифікату на земельну частку (пай) серії ДН № 0051245. Разом з тим у Проекті роздержавлення та приватизації земель КСП "Україна" Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької область 1995 року (далі - Проект роздержавлення та приватизації) наявна інформація про включення ОСОБА_4 до списку громадян, яким передаються у власність земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) під номером 147.
Крім того, як вбачається з витребованої з архівного відділу Виконавчого комітету Лиманської міської ради копії рішення 06 сесії IV скликання Ямпільської селищної ради від 24.04.2003 № 33 «Про безоплатну передачу в приватну власність земельних ділянок власникам сертифікатів на право на земнльну частку (пай) земель КСП «Україна», та додатків до нього, до списку громадян, яким передаються у власність земельні ділянки під номером 21 значиться ОСОБА_4 , № ділянки 281, площа 3,3586 га рілля та 2,6035 га сіножаті(а.с.89-91).
Тобто проаналізований судом Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ДН № 020602, який виданий 23.06.2003 Ямпільською селищною радою, на підставі рішення 06 сесії IV скликання Ямпільської селищної ради від 24.04.2003 № 33, підтверджує, що саме ОСОБА_4 був власником земельної ділянки площею 3,3586 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Лиманської міської ради.
Таким чином, суд доходить висновку, що всі наступні рішення, розпорядження, дії державних органів щодо спірної земельної ділянки, прийняті і здійснені як такі, що не ґрунтувалися на законі, отримані у порушення процесуальних прав спадкоємців, тому суд вважає їх «плодом отруйного дерева», згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, п.66 рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України (№2)» від 30.04.2015, остаточне 30.07.2015.
Такий висновок суду не спростований відповідачем ТОВ «СП-Донецьк» та органами влади, якими є Об`єднана територіальна громада в особі Лиманської міської ради Донецької області до складу якої тепер входить територія колишньої Ямпільської селищної ради, Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, яке є правонаступником відділу у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, яке у 2019 році повинно було виявити безпідставне повторне присвоєння кадастрового номера земельної ділянки, що належала ОСОБА_4 , що призвело до тривалого порушення конституційних право позивачів та змусило звернутися із вказаним позовом до суду.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України,кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України,способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.
Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Таким чином суд вважає, що позивачами надано належні, достовірні, допустимі та достатні докази на підтвердження позовних вимог, які підлягають задоволенню.
Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).
Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.
Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Встановленим судом фактам відповідають цивільно-правові відносини щодо спадкування та земельні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, ЗК України, ЦК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ЗУ «Про оренду землі».
Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Згідно із ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтями 316, 317, 321 ЦК Українипередбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно дост. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
На підставіст.373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантуєтьсяКонституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
В силу ч.2ст.78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставіКонституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Згідно із ч.1ст.81ЗК України,громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а)придбання задоговором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б)безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в)приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г)прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Пунктом «а» ч.3 ст.122 ЗК України ( в редакції, що діяла на час виникнення спору) встановлено, що районні державні адміністрації на їх території надаютьземельні ділянки із земель державної власності у постійнекористування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання.
Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно із ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно доЗакону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за шкоду, заподіяну їх неправомірним втручанням у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою (ст.154 ЗК України).
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч.1 ст.155 ЗК України).
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України).
Згідно зп.1ч.1ст.2 ЗУ «Продержавну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до п. 2 р.VII«Прикінцеві таперехідні положення`Закону України«Про Державнийземельний кадастр`від 07.07.2011р.№ 3613-VIземельні ділянки,право власності(користування)на яківиникло до2004року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників.
Згідно зі ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ст.93 ЗК України, право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Також, ст.1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Частиною 3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цьогоЗакону.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно достатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпередбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (рішення у справі «T. та В. проти Сполученого Королівства» від 16.12.1999).
Частинами першою та другою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з вимог проаналізованого цивільного та земельного закондавства, суд зауважує, що особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Серед способів захисту прав цивільне законодавство виділяє, зокрема, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд наголошує, що саме спадкодавець ОСОБА_4 , який задовго до прийняття розпоряджень у 2019 році щодо передачі у оренду земельної ділянки, зокрема, 23.08.2003 став законним власником спірної ділянки площею 3,3586 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Лиманської міської ради на підставі Державного акту, серії ДН № 020602, виданого 23.06.2003 Ямпільською селищною радою, на підставі рішення 06 сесії IV скликання Ямпільської селищної ради від 24.04.2003 № 33, тому позивачі, як його спадкоємці, відповідно до вимог ст.152 ЗК України, мають право звертатися до суду з вказаним позовом для захисту свого майнового права.
Відтак, аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів та законодавства переконує суд, що позов в редакції вимог заяви про збільшення позовних вимог від 21.12.2021, є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 13,19,81,83,89,258,259,263,264,265, 268,273 ЦПК України, на підставі ст.ст.13, 14, 41 Конституції України, ст.ст.11, 15, 16, 316,317,321, 328, 331, 626, 628 ЦК України, ст.ст.78,81,93, 122, 125, 126, 152, 154, 155 ЗК України, ст.1 Закону України «Про оренду землі», ст.ст.2, 26 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області, Товариства з обмеженою відповідальністю «СП-Донецьк», треті особи Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, ОСОБА_3 про припинення права оренди на земельну ділянку, внесення змін в площу земельної ділянки, визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю.
Зобов`язати державного реєстратора Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області провести відповідні дії щодо припинння права оренди шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстра речових прав на нерухоме майно.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення повинно бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Текст заочного рішення складено 11.01.2022.

Суддя -