КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/45/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна, набутого у шлюбі, спільним сумісним майном подружжя та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що сторони у шлюбі набули у власність автомобіль Мерседес Бенс, д.н.з. НОМЕР_1 , який є спільним майном подружжя. У зв`язку з тим, що подружнє життя не склалось, а шлюбні відносини припинено, вказаний автомобіль підлягає поділу між сторонами шляхом стягнення грошової компенсації 1/2 частки у праві спільної сумісної власності в розмірі 264 500 грн.

На підставі викладеного в позові, позивач просив суд першої інстанції визнати автомобіль Мерседес Бенс, д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 об`єктом спільної сумісної власності, поділити спільне сумісне майно подружжя шляхом стягнення з відповідача 1/2 частки вартості проданого транспортного засобу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половину вартості відчуженого не в інтересах сім`ї автомобіля MERCEDES-BENZ Е250, 2013 року випуску, легковий загальний седан-В, номер шасі НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 264 500 гривень та судовий збір в розмірі 3 029 гривень 20 копійок, а усього 267 529 гривень 20 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам у справі, не врахував наданий стороною відповідача договір купівлі- продажу автомобіля від 02 січня 2020 року, не врахував, що звіт про оцінку майна було складено 02 грудня 2019 року в той час як сторони з листопада 2019 вже фактично припинили шлюбні відносини. Окрім того, наданий суду звіт не відповідає вимогам чинного законодавства та складений без огляду транспортного засобу, а тому не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження ринкової вартості спірного автомобіля.

Також суд першої інстанції безпідставно прийняв як доказ розписку про отримання позивачем грошових коштів на придбання автомобіля в борг, яка датована 10 квітня 2018 року, а автомобіль було придбано лише через рік, у липні 2019 року.

Окрім того, судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання сторони відповідача про відкладення судового засідання на іншу дату, чим було позбавлено права ОСОБА_1 участі в судовому засіданні.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Герасимова Т.І. в судовому засідання просила апеляційну скаргу задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, однак поштовий конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до положень ст.ст. 130, 131 ЦПК вважається належним повідомленням.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 грудня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб.

03 березня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

В період шлюбу сторони набули у власність автомобіль Мерседес Бенс, д.н.з. НОМЕР_1 , який був зареєстрований за відповідачем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Під час судового розгляду даної справи було встановлено, що відповідач без згоди позивача відчужила спірний автомобіль на користь третьої особи за 20 000 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль був придбаний у період зареєстрованого шлюбу сторін і доказів відсутності спільного майна суду не надано, даний автомобіль набув статусу об`єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,- та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашньою господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, с об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно частини 1 статті 70 України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статі і 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у пунктах 22, 30 якої вказано, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляд) справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права і дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача компенсації ринкової вартості 1/2 частки спірного автомобіля.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Посилання скаржника на те, що суд не мав брати до уваги звіт про оцінку транспортного засобу від 02 грудня 2019 не ґрунтуються на вимогах ЦПК, окрім того, під час розгляду справи у суду першої інстанції відповідач не заперечувала проти такого звіту та не заявляла клопотання про призначення судом автотоварознавчої експертизи транспортного засобу.

Відповідач цей доказ не спростував, отже у суду не було підстав не брати його до уваги при встановленні обставин справи.

Дана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, де колегія суддів відступила від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц. провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової-) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справ) за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм процесуального права, а тому не підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна, набутого у шлюбі, спільним сумісним майном подружжя та поділ майна подружжя залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 січня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді: