Справа № 130/2217/21
Провадження № 22-ц/801/71/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 рокуСправа № 130/2217/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В., представника особи, котра подала апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 адвоката Григори-шина Д. В., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Вердикт Капітал», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних ви- мог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Киє-

во-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гри-

сюк Олени Василівни, приватного виконавця виконавчого округу Вінниць-

кої області Турського Олександра Віталійовича про визнання виконавчого

напису таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на заочне рішен-ня Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 жовтня 2021 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Жмеринка Вінницької області за голо-вування судді Порощука П. П.,

В С Т А Н О В И В:

10 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся у Жмеринський міськ-районний суд Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відпо-відальністю (далі - ТОВ) «Вердикт Капітал», за участі третіх осіб, які не заяв-ляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - при-ватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Ки-ївської області Грисюк О. В., приватного виконавця виконавчого округу Він-ницької області Турського О. В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач просив суд визнати виконавчий напис приват-ного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київсь-кої області Грисюк О. В., зареєстрований у реєстрі за № 74339, щодо стягнення з нього на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним дого-вором № 670957177HPLS від 02 липня 2018 року з урахуванням плати за вчи-нення виконавчого напису у загальній сумі 49952,39 гривень.

Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 жовтня 2021 року позов задоволений частково, визнаний таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 74339, вчинений 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В., стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 908,00 гривень у відшко-дування судового збору та 454,00 гривні з оплати звернення про забезпечення позову. В решті позовних вимог відмовлено.

22 листопада 2021 року безпосередньо до апеляційного суду надійшла без справи апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 жовтня 2021 року. На виконання ухвали апеляційного суду від 23 листопада 2021 року справа, рішення в якій оскаржується, надійшла 01 грудня 2021 року. Ухвалою апеляційного суду від 06 грудня 2021 року задоволене клопотання скаржника, йому поновлений про-цесуальний строк на апеляційне оскарження заочного рішення суду першої інстанції.

Відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» в особі генерального директора Іжа-ковського О. В. скористався наданим законом та забезпеченим ухвалою апеля-ційного суду від 06 грудня 2021 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу, який надійшов в апеляційний суд 28 грудня 2021 року.

ОСОБА_1 оскаржує заочне судове рішення лише в частині щодо від-мови у стягненні витрат з оплати наданої професійної правничої допомоги, у зв`язку з чим на підставі частини першої статті 367 ЦПК України справа пере-глядається апеляційним судом за наявними у ній доказами, заочне рішення суду перевіряється на предмет законності й обгрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто лише в оскаржуваній частині.

Ухвалюючи 18 жовтня 2021 року заочне рішення, суд першої інстанції, ви-рішуючи питання розподілу судових витрат, керувався нормами статей 137, 141, 263 ЦПК України, главою 63 ЦК України, Законом України «Про адвокат-уру та адвокатську діяльність», узяв до уваги прецедентну практику Європейсь-кого суду з прав людини та правові висновки з цього питання Великої Палати Верховного Суду. Суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати ОСОБА_1 на оплату правничої допомоги стягненню не підлягають, оскільки по-зивачем не надані належні та допустимі докази у підтвердження сплати ним коштів у розмірі 13000, 00 гривень, не наданий будь-який зареєстрований у встановленому порядку розрахунковий документ, тобто позивачем належним чином не виконані вимоги статті 137 ЦПК України.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, він є хибним, необ`єктивним, таким, що не відповідає вимогам норм цивільного процесуального законодавства України з огляду на наступне.

Оскаржуючи заочне рішення суду від 18 жовтня 2021 року, позивач зазначає, що за договором про надання правничої допомоги оплата послуг адво-ката буде здійснена після розгляду справи та стягнення цих коштів з відпо-відача; оплата роботи адвоката за домовленістю сторін визначена у 13000,00 гривень. Посилаючись на практику Верховного Суду, його висновки, викладені у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, висновки Об`єд-наної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, позивач просить скасувати ос-каржуване рішення в частині відмови у стягненні витрат з надання професійної правничої допомоги та стягнути такі витрати за надання правничої допомоги у суді першої інстанції у зазначеній вище сумі, а також 3000,00 гривень за підготовку апеляційної скарги.

У відзиві генерального директора ТОВ «Вердикт Капітал» Іжаковського О. В. на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що надійшов у суд 28 грудня 2021 року, зазначено, що дана скарга задоволенню не підлягає. Вказуючи, які доку-менти мають бути надані стороною у справі у якості доказів зі складу та роз-міру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, відповідач, зокрема, без посилання на відповідну правову норму неодноразово зазначає, що це мають бути документи, що свідчать про сплату гонорару, інших витрат. Максималь-ний розмір оплати послуг адвоката може бути обмежений з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи. Відповідач звертає увагу суду на ненадання позивачем детального опису вчинених адвокатом дій, ненадіслання на адресу товариства документів, підтверджуючих витрати на правничу допомогу за їх наявності, що мало наслідком обмеження права від-повідача у доведенні своєї позиції стосовно витрат на правничу допомогу по-зивача. На думку ТОВ «Вердикт Капітал» зі сторони позивача має місце злов-живання правом, його дії вчиняються з метою уникнення від виконання обов-язків перед кредитором, завдання шкоди іншій особі та заради збагачення, отримання майнової вигоди шляхом завищення суми оплати за надання прав-ничої допомоги. ТОВ «Вердикт Капітал» просить апеляційний суд урахувати насамперед значну неспівмірність витрат на правничу допомогу з огляду на не-значну складність справи, необізнаність відповідача про заявлену суму витрат на правничу допомогу та залишити апеляційну скаргу без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції від 18 жовтня 2021 року - без змін.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витра-ти складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську ді-яльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона ( адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання ) зобов`язу-ється здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомо-ги другій стороні ( клієнту ) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні вит-рати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвока-та за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встанов-ленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час ( стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ). Розмір гонорару визначається ли-ше за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці право-відносини.

Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визна-ченні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допо-могою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допо-могу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представ-ництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої до-помоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і вико-наних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною сторо-ною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компен-сації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлю-ється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Статтями 137, 141 ЦПК України визначено, що витрати на правничу допо-могу мають бути дійсними ( реальними ), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини ( рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява № 19336/04 ), обгрунтованим слід вважати роз-мір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг ) та часом, витраченим на виконання таких робіт ( надання послуг ), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ці-ною позову та ( або ) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирі-шення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 ( провадження № К/9901/5157/19 ), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обгрунтованою. Суд не зо-бов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, усі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гоно-рару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмір-ним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц ( провадження № 14-382цс19 ) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальнос-ті адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності ), а та-кож критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвока-та ураховується як пов`язаність їх з розглядом справи, так і обгрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною. Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що адвокат самостій-но визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Разом з тим суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату прав-ничої допомоги у сукупності з критеріями, на яких загострює увагу Євро-пейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та не-обхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підляга-ють розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено ( пункт перший частини другої статті 137 та частини восьмої статті 141 ЦПК України ). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Каса-ційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/ 16-ц.

Як слідує з матеріалів цієї цивільної справи позов ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» заявлений у суд 10 серпня 2021 року, заочне рішення на ко-ристь позивача ухвалене 18 жовтня 2021 року, відповідачем воно в апеляцій-ному порядку не оскаржувалося. Судове засідання призначалося на 15 вересня 2021 року на 15.00 годину, однак розгляд справи на підставі частини другої статті 223 ЦПК України був відкладений на 18 жовтня 2021 року через неявку у судове засідання жодного її учасника. 01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подане суду письмово викладене клопотання про стягнення з відповідача вит-рат на правничу допомогу у розмірі 13000,00 гривень. Такий розмір судових витрат погоджений сторонами у доданих до клопотання документах: деталь-ному описі від 30 вересня 2021 року виконаних адвокатом робіт відповідно до договору про надання правничої допомоги від 05 серпня 2021 року; акті при-йому-передачі виконаних робіт, договорі про надання правової допомоги від 05 серпня 2021 року.

Відмова у задоволенні позову в частині і лише щодо стягнення на користь позивача з ТОВ «Вердикт Капітал» витрат з оплати правничої допомоги грун-тується на тому, що ОСОБА_1 не сплачена визначена сума гонорару на момент ухвалення рішення судом.

Висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні витрат на прав-ничу допомогу адвоката грунтується на тому, що позивачем не доведено сплату адвокату коштів у розмірі 13000,00 гривень, не надано суду відповідної квитан-ції, платіжного доручення, будь-якого зареєстрованого у встановленому поряд-ку розрахункового документа. Колегія суддів апеляційного суду визнає помил-ковим такий висновок суду першої інстанції, оскільки пунктом першим частини другої статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на правничу до-помогу визначається згідно з умовами договору, на підставі доказів щодо обся-гу наданих послуг, виконаних робіт, їх вартості, що сплачена або підлягає спла-ті відповідною стороною.

Разом з тим апеляційний суд визнає заявлену суму витрат на правничу до-помогу адвоката у суді першої інстанції у розмірі 13000,00 гривень безпідстав-но неспівмірною, завищеною.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач просить зали-шити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції, підкреслює, що по-зивач як боржник уникає від виконання обов`язків перед кредитором завдяки такому прийому як відстрочення погашення відповідних боргів, затягування са-мого процесу їх повернення виключно через суб`єктивні причини. ТОВ «Вер-дикт Капітал» звертає увагу насамперед на значну неспівмірність по часу, ціні витрат на правничу допомогу позивача з урахуванням незначної складності справи.

З доводами стягувача як відповідача у цій справі належить погодитися. Дійсно, беручи до уваги незначну складність цієї цивільної справи, якою її визнано судом першої інстанції, сталу судову практику у такій категорії справ, неодноразові правові висновки з питання, що має місце, суду касаційної інстан-ції, преюдиційну практику Європейського суду з прав людини, апеляційний суд визнає правильним та обгрунтованим рішення про зменшення витрат на прав-ничу допомогу адвоката позивачу у справі під час її розгляду судом першої інс-танції, зокрема і немаловажно з огляду на те, що такі витрати на даний час фактично не понесені.

Зважаючи на наявні у матеріалах справи докази щодо обсягу послуг ад-воката та їх вартості, колегія суддів апеляційного суду, керуючись сталою прак-тикою Європейського суду з прав людини, вважає доцільним наголосити, що компенсація судових витрат з правничої допомоги можлива за доведеності їх фактичності та неминучості, обгрунтованості та розумності їхнього розміру; надання доказів про факт і розмір витрат на правничу допомогу не є безумов-ною підставою для відшкодування судом цих коштів у визначеному розмірі договірними сторонами розмірі, адже цей розмір, крім іншого, має відповідати, як уже зазначалося, критерію розумної необхідності таких витрат. Апеляційний суд вкотре звертає увагу на незначну складність цієї справи, те, що її розгляд проведений без участі сторін у справі, цей розгляд не був тривалим.

Апеляційний суд дійшов висновку, що витрати ОСОБА_1 з оплати у майбутньому правничої допомоги у розмірі 13000,00 гривень не є неминучими, такий розмір гонорару не можна визнати обгрунтованим, він суперечить прин-ципу розподілу судових витрат, є завищеним з урахуванням викладених фак-тичних обставин провадження у справі, становить надмірний тягар для від-повідача як стягувача боргу з особи, яка є боржником певних грошових сум,.

Як висновок, суму визначених позивачем коштів для оплати у майбут-ньому отриманої правничої допомоги необхідно зменшити до розумних, об-грунтованих розмірів. Витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу під час апеляційного провадження у справі належить визнати умотивованими, об`єк-тивними, такими, що підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у спра-ві. Ураховуючи звільнення законом позивача від сплати судового збору у зв`яз-ку поданням апеляційної скарги на судове рішення в частині розподілу витрат на правничу допомогу у справі, такий судовий збір стягненню апеляційним су-дом з відповідача не здійснюється.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені статтею 367 ЦПК України. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішен-ня суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають зна-чення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викла-дених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправиль-не тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись нормами статей 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 жовтня 2021 року в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу - скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал ( м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, 04053, код ЄДРПОУ 36799749 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іденти-фікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , 5000,00 гривень ( п`ять тисяч гривень 00 коп. ) витрат з оплати професійної правничої допомоги у суді першої інстанції, 3000,00 грив-ень ( три тисячі гривень 00 коп. ) з оплати правничої допомоги у суді апеляцій-ної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 17 січня 2022 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

С. Г. Копаничук