Справа №293/20/22
Провадження № 2/293/283/2022
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

14 січня 2022 рокусмт Черняхів

Суддя Черняхівського районного суду Житомирської області Проценко Л.Й., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України та Черняхівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним іпотечного договору із припиненням права іпотеки та скасування заборони на відчуження

ВСТАНОВИВ:

10.01.2022 ОСОБА_1 звернувся до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» та Черняхівської державної нотаріальної контори, в якому просить визнати недійсним іпотечний договір №1042 від 17.12.2007 укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України», наразі АТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 , посвідчений нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. та зареєстрований в реєстрі заборон за №2367, предметом якого став житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Одночасно просить припинити право іпотеки за вказаним іпотечним договором за АТ «державний ощадний банк України», у зв`язку з чим зняти заборону на відчуження даного житлового будинку.

Розглянувши подані матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити, зважаючи на наступне:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Так, у позовній заяві позивач вказує, що рішенням Черняхівського районного суду від 20.02.2018 задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Житомирське обласне управління ПАТ «Ощадбанк» - визнано недійсним іпотечний договір укладений 17.12.2007 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , предметом якого став житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. та зареєстрований в реєстрі заборон за №2367, скасовано реєстрацію заборони на відчуження.

Даним рішенням встановлено, що відповідно до висновку судового експерта №1/450 від 04.07.2017 підпис від імені ОСОБА_1 в іпотечному договорі №1042 від 17.10.2007 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 .

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 24.04.2018 рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 20.02.2018 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним іпотечного договору та скасування запису про обтяження у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Звертаючись до суду з новим позовом, ОСОБА_1 зазначає, що іпотечного договору від 17.10.2007 року, укладеного між ним та ВАТ «Державний ощадний банк», предметом якого став будинок: по АДРЕСА_1 , він не підписував, що встановлено висновком судового експерта №1/450 від 04.07.2017 та підтверджено рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 20.02.2018, а також постановою Апеляційного суду Житомирської області від 24.04.2018, в якій зазначено, що позовні вимоги є обґрунтованими. Однак, даною постановою скасовано рішення Черняхівського районного суду від 20.02.2018 та відмовлено в задоволенні позовним вимог про визнання недійсним іпотечного договору та скасування запису про обтяження у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Позивач вказує, що Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в справі №909/1165/19 зазначив, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся.

Зазначаючи в позові про те, що перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся, позивач ставить під сумнів постанову Апеляційного суду Житомирської області від 24.04.2018.

Однак, суддя звертає увагу, що згідно ч.1 ст.17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Позивач у позовній заяві звертає увагу суду на те, що він в новому позові, звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання недійсним іпотечного договору №1042 від 17.10.2007 та заявляючи вимогу про одночасне припиненням права іпотеки за вказаним договором та зняття заборону на відчуження житлового будинку, використовує інший спосіб захисту відмінний від того, який був під час постановлення рішення суду 20.02.2018.

Однак, суддя вважає, що позовна вимога про одночасне припиненням права іпотеки за вказаним договором, та зняття заборони на відчуження житлового будинку є похідною вимогою до вимоги про визнання іпотечного договору недійсним, який було вирішено постановою Апеляційного суду Житомирської області від 24.04.2018, і не є іншим способом захисту порушених прав.

У постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі № 347/2115/17 вказано, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Проаналізувавши позов ОСОБА_1 , поданий 10.01.2022, рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 20.02.2018, постанову Апеляційного суду Житомирської області від 24.04.2018, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним іпотечного договору та скасування запису про обтяження у зв`язку з пропуском строку позовної давності, на предмет їх тотожності, суд вважає, що даний позов є аналогічним позову, заявленим позивачем у жовтні 2016 року, тобто між тим сторонами, про той же предмет визнання іпотечного договору від 17.10.2007 №1042 недійсним з тих підстав, що позивач його не підписував, оскільки це встановлено висновком судового експерта №1/450 від 04.07.2017, рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 20.02.2018 та в постанові Апеляційного суду Житомирської області від 24.04.2018.

Позивач звертає увагу суду на нову редакцію ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та те, що відповідно до ч.3 ст. 25 вказаного Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Однак суд звертає увагу, що попередня редакція вказаного Закону, яка діяла на момент прийняття рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 20.02.2018, передбачала такі способи захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, що було і постановлено в рішенні суду від 20.02.2018.

Суд апеляційної інстанції в постанові від 24.04.2018 зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак разом з тим, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підставі для відмовив задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

В зв`язку з вище викладеним, суд вважає, що на момент подачі даного позову до суду є таке, що набрало законної сили рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав постанова Апеляційного суду Житомирської області від 24.04.2018 у справі №293/987/16-ц.

У разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, згідно п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається ухвалою суду за клопотанням особи яка його сплатила.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 23-30, 186, 190-192, 274 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України та Черняхівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним іпотечного договору із припиненням права іпотеки та скасування заборони на відчуження.

Копію ухвали не пізніше наступного дня після її постановлення надіслати позивачеві разом з позовними матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Людмила ПРОЦЕНКО