КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2548/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року, постановлену під головуванням судді Ул`яновської О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила усунути перешкод у користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ; вселити її та дитину у вказану квартиру; відшкодувати матеріальну та моральної шкоду, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року зазначена позовна заява ОСОБА_1 визнана неподаною та повернута позивачу з підстав не усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі цього ж суду від 25.08.2021 року.

Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати та задовольнити її позовні вимоги або повернути позов на новий розгляд іншому/іншій судді суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом не розглянуто належним чином її клопотання про звільнення від сплати судового збору, на яке вона має право, оскільки на її утриманні знаходиться малолітня дитина, відповідач аліментів на утримання дитини не сплачує, а її фінансовий стан не дозволяє сплатити судовий збір.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила усунути перешкод у користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ; вселити її та дитину у вказану квартиру; відшкодувати матеріальну та моральної шкоду, зобов`язання вчинити дії.

Також позовна заява містить клопотання позивача про покладення судових витрат на відповідача або звільнення її від сплати судового збору через скрутне матеріальне становище, складні життєві обставини, в яких вона опинилась з малолітньою дитиною, втрату роботи, зазначаючи, що батько дитини внесений до реєстру боржників, як такий, що ухиляється від сплати аліментів. На підтвердження вказаних обставин позивач додала, зокрема: копії документів, а саме свідоцтва про народження дитини; трудової книжки; довідки про доходи за різний період; довідки-розрахунку РВ ДВС міста Києва ЦМУ Мінюсту ( м. Київ) заборгованості за аліментами від 22.06.2021; інформації з Єдиного реєстру боржників ( а.с.19-20).

Ухвалою від 25 серпня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху, відмовивши при цьому у задоволенні клопотання останньої про звільнення від сплати судового збору у цій цивільній справі.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд виходив з того, що наявні матеріали поданого позову не свідчать про скрутне матеріальне становище позивача, відтак обставини, на які посилається позивач, не є підставою для звільнення від сплати судового збору. Крім того, суд вважав, що додані до позову додатки в порушення статті 95 ЦПК України, не відповідають вимогам засвідчення копій: не містять підписів, дати посвідчення.

23.09.2021 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків позовної заяви, у якій просила прийняти позов до провадження, зазначивши, що мала намір подати суду окремі клопотання про витребування з поліції та служби у справах дітей інформацію про її звернення та вжиті заходи, всі скан-копії, фото-копії на диску завірити технічно неможливо, а оригінали може надати на вимогу суду за потреби, а отже недоліки у її позовній заяві відсутні. Також подала клопотання про покладення судових витрат на відповідача або звільнення її від сплати судового збору, додавши до клопотання довідку-розрахунок заборгованості за аліментами від 22.06.2021 року та ряд інших документів на підтвердження скрутного матеріального становища ( а.с. 31-53).

Ухвалою від 24 вересня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва позовну заяву ОСОБА_1 визнав неподаною та повернув позивачу з підстав не виконання ухвали суду від 25.08.2021 року , а також не надання доказів сплати судового збору.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам процесуального права у її взаємозв`язку з ухвалою від 25.08.2021 року, суд апеляційної інстанції не може визнати її законною та обґрунтованою з огляду на таке.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух. У зв`язку з наведеним залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом із тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті ( частина 2).

При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді; для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію (справа "Шишков проти Росії" (Shishkov v. Russia), заява № 26746/05). Крім того, на переконання ЄСПЛ, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження (справа "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95); підставою для рішення суду про звільнення від сплати судового збору може бути майновий (фінансовий) стан особи (справа "ФК Мретебі проти Грузії" (FC Mretebi v. Georgia), заява № 38736/04).

На підтвердження скрутного майнового стану ОСОБА_1 було додано до позовної заяви ряд документів ( копії свідоцтва про народження дитини; трудової книжки; довідки про доходи за різний період: довідки-розрахунку РВ ДВС міста Києва ЦМУ Мінюсту ( м. Київ) заборгованості за аліментами від 22.06.2021; інформації з Єдиного реєстру боржників ( а.с.19-20).

Колегія суддів уважає, що при вирішенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору, судом першої інстанції не враховано, що позивач має на утриманні дитину віком до чотирнадцяти років, а інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; предметом позову є захист сімейних та житлових прав; окрім того, позивач була звільнена з роботи.

Тобто, суд першої інстанції формально підійшов до вирішення клопотання ОСОБА_1 про звільнення позивача від сплати судового збору, не звернувши належної уваги на додані нею докази щодо скрутного майнового стану, як до позовної заяви, так і до клопотання про звільнення від сплати судового збору на виконання вимог ухвали суду від 25.08.2021 року.

При цьому слід зазначити, що подане клопотання про звільнення від сплати судового збору на виконання вимог ухвали суду від 25.08.2021 року, у порушення норм процесуального права, суд першої інстанції не розглянув у визначений процесуальним законом спосіб.

Частиною 3 статті 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява, а статтею 177 вказаного кодексу визначено вимоги до документів, що додаються до позовної заяви.

Відповідно до частини 5 статті 95 ЦПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Як убачається із матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 , позовна заява відповідає загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК, зазначено перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, які подано в копіях.

Усуваючи недоліки стосовно визначеної судом необхідності зазначити про наявність у позивача оригіналів поданих доказів, ОСОБА_1 у заяві про усунення недоліків вказала місцезнаходження поданих нею у додатках до позовної заяви оригіналів доказів. Крім того, зазначила про намір звернутися до суду з клопотанням про витребування доказів.

Отже недолік позовної заяви стосовно зазначення позивачем місцезнаходження оригіналів доказів було виправлено.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд у порушення норм процесуального права, не мотивував підстав не прийняття її заяви про усунення недоліків, обмежившись лише вказівкою на не виконання позивачем вимог ухвали суду від 25.08.2021 року.

Зазначені обставини дають підстави уважати, що ухвалу суду неможна визнати законною та обґрунтованою, унаслідок чого вона підлягає скасуванню на підставі статті 379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, при якому суд повинен звернути увагу на викладене у даній постанові і відповідно до результатів оцінки визначитись з подальшими процесуальними діями .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч. 3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 січня 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова