РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Гандзюк К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове в порядку заочного загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 5,48 га, яка була передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Селидівської міської ради, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії III-ДН №060401, виданого 23.07.2001 року. При житті мати позивача ОСОБА_2 склала заповіт від 18.01.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Селидівського нотаріального міського нотаріального округу Донецької області Нечипоренко Т.І., що вищезазначену земельну ділянку заповідає позивачу. Позивач опікувався, доглядав, лікував мати ОСОБА_2 , та проживав разом з нею, оскільки вона була похилого віку та не могла самостійно доглядати за собою. Він та померла мати були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, але не були зареєстровані за одним місцем проживання. Таким чином, спадщину позивач прийняв своєчасно шляхом фактичного проживання зі спадкодавцем. Постановою приватного нотаріуса Селидівського нотаріального міського нотаріального округу Донецької області Климовою О.В. від 18.11.2021 року позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки не надано документів на спадкове майно. У зв`язку з вищевикладеним позивач вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В подальшому позивачем уточнено позовні вимоги, просить суд встановити факт постійного проживання його на час відкриття спадщини з грудня 2006 року по 28.01.2012 року разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0004, площею 5,48 га, в порядку спадкування за заповітом, після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12.02.2021 року цивільну справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд у зазначеній справі.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, надали суду заяви, в яких просять суду слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача Селидівської міської ради в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та рішення прийняти на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її батьком, а померла ОСОБА_2 є її бабусею. Батько ОСОБА_1 доглядав за своєю матір`ю ОСОБА_2 та мешкав разом з нею по день її смерті по АДРЕСА_1 , оскільки вона була хвора. У них був один бюджет та вони спільно вели господарство. Їй достовірно відомо, що ОСОБА_4 володіла за життя земельною ділянкою, яка розташована Донецька область, Селидівська міська рада.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона є невісткою ОСОБА_1 . В шлюбі з ОСОБА_6 вона перебуває з 07.10.2011 року. Померла ОСОБА_2 є бабусею її чоловіка по лінії батька ОСОБА_1 . Вони приїжджали, знайомились з п бабусею ОСОБА_2 . Батько її чоловіка мешкав разом з ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 по день її смерті січень 2012 року. Вони вели спільне господарство та у них був спільний бюджет.

Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 29.03.1965 року, ОСОБА_7 (рос.мова) та ОСОБА_8 (рос.мова) зареєстрували шлюб 24.05.1941 року, після реєстрації шлюбу « ОСОБА_9 » присвоєно прізвище « ОСОБА_10 », актовий запис 4.

Згідно копії державного акту про право приватної власності на землю серії III-ДН № 060401, виданого на підставі рішення виконкому Селидівської міської ради від 13.06.2001 року № 212/1, земельна ділянка площею 5,48 га, яка розташована на території Селидівської міської ради, для ведення товарно сільськогосподарського виробництва надана ОСОБА_2 . Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 12939.

Згідно витягу з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру серії ААА № 111560 від 16.01.2006 року, земельна ділянка площею 5,48, яка видана на підставі рішення виконкому Селидівської міської ради від 13.06.2001 р. за № 212/1, належить ОСОБА_2 на праві особистої власності

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 30.01.2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено актовий запис № 32.

Відповідно до заповіту від 18.01.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського нотаріального міського нотаріального округу Донецької області Нечипоренко Т.І., зареєстрованого в реєстрі № 78, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно якого належну її на праві особистої власності земельну ділянку площею 5,48, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Селидівської міської ради, (згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії III-ДН № 060401, виданого 23.07.01 року Селидівською міською радою на підставі рішення виконкому Селидівської міської ради від 13.06.01 року за № 212/1), заповідає ОСОБА_1 , 1958 року народження.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 26.08.1958 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 його батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , актовий запис № 61.

Як вбачається зі спадкової справи № 73/2020, заведеної приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Климовою О.В., після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою про прийняття спадщини від 16.11.2020 року до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 .

Згідно заяви № 163 від 16.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округу Климовій О.В. з приводу прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округу Климовою О.В. від 17.08.2021 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 5,48 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки не надано документів (оригінал) на спадкове майно.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім`єю. Частиною 2 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджується відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним факт постійного проживання позивача ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 з грудня 2006 року по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 1268 ч.5 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв`язку з тим, що відсутні необхідні правовстановлюючі документи, право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Аналізуючи вищевказані норми закону, суд вважає, що позивач позбавлений можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за заповітом, до складу якої входить нерухоме майно, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню в порядку ст. 1216, ст. 1217, п.1 ч. 2, абз .2 ст.16 ЦК України, так як способами захисту цивільних прав та інтересів може бути шляхом визнання права.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 315, 328, 392, 1216-1217, 1233, 1268, 1296 ЦК України, ст. ст. 5, 76-81, 258, 259, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ) до Селидівської міської ради Донецької області(місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. К.Маркса, б.8, ) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з грудня 2006 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0004, площею 5,48 га, розташованої на території Селидівської міської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом, після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська