Постанова

Іменем України

20 січня 2022 року

м. Київ

справа № 227/3629/18-ц

провадження № 61-755св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2020 року у складі судді Хандуріна В. В. та постанову Донецького апеляційного суду від 17 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Гапонова А. В., Новікової Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» (далі - ТзДВ «Шахта «Білозерська») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовну заяву мотивовано тим, що з 19 березня 2018 року по 12 липня

2018 року він перебував у трудових відносинах з ТзДВ «Шахта «Білозерська».

Наказом відповідача від 12 липня 2018 року № 774вк його було звільнено

з роботи за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 вважав, його звільнення незаконним, оскільки відсутні будь-які особливі та значимі порушення трудових обов`язків з його боку, відповідно й підстави для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з підприємства були відсутні. Також відповідачем при накладенні дисциплінарного стягнення порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення.

Разом із цим позивач вважав, що незаконним звільненням його з роботи йому завдано моральної шкоди.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд: поновити строк звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, як такий, що пропущений з поважних причин; скасувати наказ відповідача

від 12 липня 2018 року № 774вк про його звільнення; поновити його

на посаді начальника дільниці підготовчих робіт № 1; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 60 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області

від 01 вересня 2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що накази відповідача

від 29 червня 2018 року № 261, від 02 липня 2018 року № 121-ОТ,

від 03 липня 2018 року № 123-ОТ та від 10 липня 2018 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення Посадової інструкції начальника дільниці ПР-1 позивачем не оскаржувались

і не втратили юридичної сили на день звільнення ОСОБА_1

з роботи, і з дня їх видання до дня видання оскаржуваного наказу підприємства про звільнення від 12 липня 2018 року не минуло більше року.

У зв`язку із чим суд першої інстанції вважав, що оскільки позивач допустив порушення трудових обов`язків після винесення йому повторних протягом короткого періоду часу доган за неналежне виконання посадових обов`язків як начальника дільниці ПР-1, тому у роботодавця виникло право

на звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 17 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2020 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки підстави звільнення ОСОБА_1 , зазначені в наказі відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на законі. При звільненні позивача на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України роботодавець навів конкретні факти допущеного працівником невиконання обов`язків, зазначив, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення, тобто діяв у межах та спосіб визначений чинним законодавством.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у січні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у постановах Верховного Суду

від 25 червня 2018 року у справі № 714/395/17 та від 16 січня 2019 року

№ 499/78/17-ц, просить скасувати судові рішення судів першої

та апеляційної інстанцій й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства.

ОСОБА_1 вважає, що суди попередніх інстанцій зобов`язані були перевірити усі накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установленому порядку, оскільки лише правомірно накладені стягнення можуть ураховуватися і бути підставою для звільнення працівника

на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 227/3629/18-ц із Добропільського міськрайонного суду Донецької області.

У березні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ТОВ «Шахта «Білозерська» з 19 березня 2018 року.

Наказом ТзДВ «Шахта «Білозерська» від 29 червня 2018 року № 261 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у зв`язку із непроведення без поважних причини планово-попереджувальних робіт

на прохідних комбайнах дільниці ПР-1 за 29 травня 2018 року, 30 травня 2018 року та 01 червня 2018 року (а. с. 20, т. 1).

02 червня 2018 року в пояснювальній записці ОСОБА_1 визнав свою провину в непроведенні планово-попереджувальних робіт

(а. с. 41-47, т. 1).

ОСОБА_1 ознайомлено з наказом про притягнення

до дисциплінарної відповідальності від 29 червня 2018 року № 261

(а. с. 49, т. 1).

Наказом ТзДВ «Шахта «Білозерська» від 02 липня 2018 року № 121от ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності через неякісне проведення гірничих виробок, а саме порушення паспорту кріплення 03 червня 2018 року (а. с. 21, т. 1).

Паспорт проведення та кріплення погоджено підписом ОСОБА_1 , як начальника дільниці ПР-1(а. с. 62-65, т. 1).

Згідно акта складеного чотирма посадовими особами

ТзДВ «Шахта «Білозерська» від 15 червня 2018 року ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень за фактом порушень, які мали місце

у червні 2018 року (а. с. 51-56, т. 1).

Згідно акта від 26 червня 2018 року начальник дільниці ПР-1

ОСОБА_1 відмовився надати письмові пояснення за фактом порушення видачі наряду (а. с. 68, т. 1).

Відповідно до акта від 03 липня 2018 року ОСОБА_1 ознайомлений з наказом ТзДВ «Шахта «Білозерська» від 02 липня 2018 року № 121от про притягнення до дисциплінарної відповідальності, проте відмовився його підписувати та вимагав надати йому оригінал наказу (а. с. 57, т. 1).

Наказом ТзДВ «Шахта «Білозерська» від 03 липня 2018 року № 123от ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, у зв`язку із виданням начальником дільниці ПР-1 наряду працівникам на виконання робіт з порушенням техніки безпеки та Посадової інструкції

(а. с. 58, 59, т. 1).

Відповідно до акта від 04 липня 2018 року ОСОБА_1 ознайомлений з наказом ТзДВ «Шахта «Білозерська» від 02 липня 2018 року № 123от про притягнення до дисциплінарної відповідальності, проте відмовився його підписувати та вимагав надати йому оригінал наказу (а. с. 69, т. 1).

Наказом ТзДВ «Шахта «Білозерська» від 10 липня 2018 року № 282 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності через безпідставне списання у виробництво 83 одиниць товарно-матеріальних цінностей на суму 117 025,07 грн (а. с. 71, т. 1).

Згідно акта від 11 липня 2018 року ОСОБА_1 був ознайомлений

з наказом ТзДВ від 10 липня 2018 року № 282, проте відмовився ставити підпис, оскільки не отримав копії інших наказів про порушення

(а. с. 84, т. 1).

Відповідно до акта, складеного чотирма посадовими особами ТзДВ «Шахта «Білозерська» 11 липня 2018 року, ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень за фактом порушень які було виявлено 05 та 09 липня 2018 року (а. с. 94, т. 1).

12 липня 2018 року ТзДВ «Шахта «Білозерська» видано наказ № 774 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності,

за вчинення проступків, які було виявлено 06 та 09 липня 2018 року при обстеженні гірничих виробок дільниці ПР-1 та полягали в порушеннях Правил безпеки, ПТЄО, паспортів виконання робіт; і невидачі наряду

на омивання ґрунту та елементів конструкції конвеєрів та «пересипів».

За змістом наказу дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із займаної посади застосовано з врахуванням тяжкості допущених проступків

та з огляду на можливі негативні наслідки; та з урахуванням наявних дисциплінарних стягнень згідно наказу від 29 червня 2018 року № 261от,

від 02 липня 2018 року № 121от та від 10 липня 2018 року № 282

(а. с. 22, 23, 89, 90, т. 1).

12 липня 2018 року на засіданні Комітету з охорони праці було вирішено питання про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади

(а. с. 85-88, т. 1).

Наказом ТзДВ «Шахта «Білозерська» від 12 липня 2018 року

№ 774вл ОСОБА_1 було звільнено з роботи за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором на підставі

пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України (а. с. 8, 22).

08 лютого 2014 року затверджено посадову інструкцію начальника дільниці підготовчих робіт № 1, яка містить відмітку про те, що ОСОБА_1 ознайомлений з інструкцією 22 березня 2018 року (а. с. 127-134, 140 т. 1).

Згідно висновку експерта Міністерства внутрішніх справ України Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру

від 06 грудня 2019 року підпис від імені ОСОБА_1 в графі

«С должнастной инструкцией ознакомлен и получил» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням (а. с. 203-213, т. 1).

ОСОБА_1 надав інформацію про те, що він з 07 червня 2003 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з якою мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , один із яких є інвалідом ( ОСОБА_5 ) та Добропільським міським Управлінням праці

та соціального захисту населення ОСОБА_6 на період часу

з 12 серпня 2009 року по 16 березня 2023 року призначена державна соціальна допомога розмір якої складає 348,60 грн (а. с. 9-12, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

Згідно з положеннями пунктів 1 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно

у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,

що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Одним із видів юридичної відповідальності є дисциплінарна відповідальність. У сфері виконання найманої праці вона полягає

в обов`язку працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, давати звіт перед роботодавцем за свої протиправні дії та нести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового законодавства.

Дисциплінарна відповідальність, як і будь-яка інша юридична відповідальність, має примусовий характер. Він полягає в тому,

що стосовно працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, роботодавцем можуть уживатися заходи примусового впливу, примусова санкція, яка спричиняє для порушника певні негативні наслідки.

Заходи дисциплінарного стягнення, що застосовуються до деяких працівників, які несумлінно виконують свої трудові обов`язки, зазначено

у статті 147 КЗпП України.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни

до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами

і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Дисциплінарне стягнення, відповідно до вимог статі 148 КЗпП України, застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку

з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців

з дня вчинення проступку.

Статтею 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку

і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні)

і повідомляється працівникові під розписку.

Статтею 150 КЗпП України встановлено, що якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Якщо працівник не допустив нового порушення трудової дисципліни і до того ж проявив себе як сумлінний працівник,

то стягнення може бути зняте до закінчення одного року. Протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника

не застосовуються.

За приписами пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні

у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог

статей 12, 81, 89 ЦПК України, встановивши, що позивачем систематично порушувалась трудова дисципліна, та урахувавши ступінь проступку

та відповідність обраних відповідачем дисциплінарних стягнень, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про дотримання відповідачем при звільненні вимог статей 147-149 КЗпП України та безпідставність вимог позивача з огляду на їх недоведеність належними та допустимими доказами.

При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився із доводами апеляційної скарги у тій частині, що порушення зафіксовані в наказах відповідача від 02 липня 2018 року № 121от, від 03 липня 2018 року № 123от та від 10 липня 2018 року № 282 не були підставою для звільнення позивача, оскільки їх вчинення передувало притягненню останнього

до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 10 липня 2018 року

№ 262, проте всі ці порушення за які адміністрацією

ТзДВ «Шахта «Білозерська» було накладено дисциплінарні стягнення передували порушенням, які було виявлено 06 липня 2018 року та 09 липня 2018 року згідно наказу від 12 липня 2018 року № 774вл.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків щодо застосування норм матеріального

й процесуального права у подібних правовідносинах, викладених

у постановах Верховного Суду від 25 червня 2018 року № 714/395/17

та від 16 січня 2019 року № 499/78/17-ц, на які заявник посилався

у касаційній скарзі, є необґрунтованими, а висновки судів попередніх інстанцій не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою

до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень

статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області

від 01 вересня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду

від 17 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В. Білоконь

О. М. Осіян