ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м.Суми

Справа №591/1369/20

Номер провадження 22-ц/816/91/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач Комунальне підприємство «Міськводоканал»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міськводоканал» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2021 року в складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складено 05 листопада 2021 року, -

в с т а н о в и в :

04 березня 2020 року Комунальне підприємство «Міськводоканал» (далі КП «Міськводоканал») звернулось з позовом до ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , правонаступником якого залучено спадкоємицю ОСОБА_1 ) про стягнення 37470,43 грн заборгованості за безоблікове користування холодною та гарячою водою та водовідведення, яка складається з 33926,87 грн основного боргу, 2968,82 грн пені, 303,23 грн 3% річних та 271,51 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що заявник обслуговує будинок АДРЕСА_1 , у якому розташоване належне відповідачу нежитлове приміщення. Між сторонами укладений договір про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення, однак до укладення договору відповідач здійснював самовільне безоблікове водокористування, внаслідок якого утворилась заборгованість в сумі 33926,87 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2021 року у задоволенні позову КП «Міськводоканал» відмовлено.

В апеляційній скарзі КП «Міськводоканал» посилаючись на незаконність рішення суду, неправильне застосування норм матеріального права та незастосування закону, який підлягав застосуванню, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновків місцевого суду, що до спірних правовідносин не застосовується положення Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 (далі Правила № 190), оскільки відповідач здійснив самовільне приєднання до внутрішньобудинкових мереж холодного водопостачання та централізованого водовідведення, самовільно користувався холодною водою та водовідведенням, тобто договірні відносини між сторонами відсутні, а відтак до спірних правовідносин не можуть бути застосовані Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила № 630).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Толмачова В.М. просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. При цьому наполягає, що до спірних правовідносин мають застосовуватись виключно Правила № 630, оскільки Правила № 190 розраховані на господарюючих суб`єктів (юридичні особи та фізичні особи-підприємці), а не на фізичних осіб споживачів комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 серпня 2019 року між ОСОБА_2 та КП «Міськводоканал» укладено договір № 4409 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15-16).

Згідно акту обстеження централізованої системи водопостачання та водовідведення №26 від 28 січня 2019 року, представниками КП «Міськводоканал» виявлено за адресою: АДРЕСА_1 в офісі з продажу вікон та швейній майстерні ФОП ОСОБА_3 виявлено самовільне безоблікове водокористування (а.с. 20). Власником вказаного приміщення на той час був ОСОБА_2

30 вересня 2019 року на адресу ОСОБА_2 направлено повідомлення про виявлення факту безоблікового водокористування, а саме здійснення самовільного приєднання до внутрішньобудинкової мережі холодного водопостачання. Безоблікове використання води припинено шляхом опломбування вводів. До листа доданий розрахунок за безоблікове використання води в сумі 33926,87 грн (а.с. 18-19).

02 жовтня 2019 року ОСОБА_2 надав письмові пояснення щодо безоблікового водокористування, в яких пояснив, що самовільно не приєднувався до внутрішньобудинкових мереж. За його водокористування сплачувала кошти організація Сумиліфт зі згоди їхніх співробітників (а.с. 25-26).

29 січня 2020 року ОСОБА_2 направлена вимога про сплату заборгованості на суму 33926,87 грн (а.с. 28-30).

На вказану вимогу відповідач надав письмову відповідь, в якій пояснив, що в його приміщенні немає стояків холодної та гарячої води. Точка розподілу водопостачання місце передачі води від КП «Міськводоканал» до організації Сумиліфт знаходиться в приміщенні, що належить Сумиліфт. Після точки розподілу в цьому ж приміщенні знаходиться кран, до якого працівники організації Сумиліфт підключили поліпропіленову трубку, що вела в його приміщення. В разі відсутності працівників Сумиліфт кран перекривався. Вказує, що не користувався водою, належною позивачу (а.с.32)

Згідно листа ТОВ «Міськсумиліфт № 2 від 03 січня 2020 року будь-якого дозволу на підключення до системи централізованого холодного та гарячого водопостачання у приміщеннях, які використовує ТОВ «Міськсумиліфт» за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не надавалося, жодних сплат за користування водою від ОСОБА_2 до ТОВ «Міськсумиліфт» не надходило (а.с. 49).

Згідно договору купівлі-продажу та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2

01 січня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір оренди нежитлового приміщення (а.с. 41-42).

Згідно розпорядження ОСОБА_2 відповідальним за збереження, пломбування, справний стан та безпечну експлуатацію систем водокористування, зняття показань засобів обліку води, уповноваженим на підписання актів, відповідно до договору оренди нежитлових приміщень від 01 січня 2019 року, призначається орендар ОСОБА_3 (а.с. 38).

Разом з цим, договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення укладений між КП «Міськводоканал» та ОСОБА_2 вже після складання акту про безоблікове споживання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 116).

Спадкоємцем після ОСОБА_2 є ОСОБА_1 (а.с. 160-164), яка місцевим судом залучена до участі у справі як правонаступник відповідача.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, тобто залучена до участі у справі правонаступниця відповідача ОСОБА_1 відповідає за борговими зобов`язаннями спадкодавця ОСОБА_2 . На думку суду, обґрунтування заявником підстав позову положеннями Правил № 190, є помилковим, оскільки даний підзаконний акт є обов`язковими для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з якими укладено відповідний договір на отримання питної води, скидання стічних вод. Натомість, Правила № 630 регулюють відносини між комунальною організацією та фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відтак, оскільки відповідач підприємницьку діяльність не здійснює з 08 квітня 2014 року, а безоблікове водопостачання виявлене 28 січня 2019 року, тому до спірних правовідносин не застосовуються Правила №190, на які посилається позивач, тобто суд не знайшов правових підстав для задоволення позову.

Проте, колегія суддів апеляційного суду з вказаним висновком суду першої інстанції погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді відшкодування збитків.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», споживачі питної води зобов`язані, зокрема: своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення; вчасно повідомляти підприємства питного водопостачання про виявлені пошкодження на об`єктах централізованого питного водопостачання і водовідведення, які їм належать або якими вони користуються; утримувати в належному технічному і санітарному стані водопровідні мережі та обладнання; не перешкоджати здійсненню контролю за технічним станом інженерного обладнання в приміщеннях; забезпечувати безперешкодний доступ відповідальних представників підприємств питного водопостачання до власних водопровідних мереж та обладнання для контролю за рівнем споживання питної води, а також для виконання відключення і обмеження споживання відповідно до встановленого порядку. В разі перешкоди у доступі зазначених представників до водопровідних мереж та обладнання споживача посадові особи такого споживача несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п. 4.1. Правил № 190 для приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення замовнику таких послуг надаються технічні умови.

Згідно з п. 4.3 Правил № 190 забороняється будь-яке самовільне приєднання об`єктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньобудинкових мереж або до мереж споживачів).

Відповідно до п. 3.2. Правил № 190 водокористування вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними.

Отже, безоблікове водовикористання це не тільки самовільне приєднання до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення, а й самовільне користування ними.

Статтею 47 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено, що підприємствам питного водопостачання, яким заподіяна шкода юридичними чи фізичними особами внаслідок порушення ними правил користування системами питного водопостачання, пошкодження цих систем, а також внаслідок створення перешкод у проведенні аварійно-відновлювальних робіт, у забезпеченні нормальної експлуатації систем питного водопостачання або забруднення, засмічення чи виснаження джерел питного водопостачання, збитки відшкодовуються відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У разі самовільних дій споживач сплачує витрату води згідно з п. 3.3, п. 3.4 Правил № 190.

Так, згідно з п. 3.3 та п. 3.4 Правил № 190 у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу. Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27 червня 2008 року є спеціалізованим нормативним документом щодо розрахунку об`єму послуг з водовідведення.

Подібний правовий висновок викладений в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-20766 св 15, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 328/2723/16-ц.

Наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт самовільного підключення належного відповідачу приміщення до систем централізованого комунального водопостачання. Стороною відповідача не спростовано зазначеного факту. Обставина розташування точки розподілу водопостачання у приміщенні, належному іншій комунальній організації (ТОВ «Міськсумиліфт») не спростовує факт самовільного безоблікового під`єднання до систем централізованого комунального водопостачання. ТОВ «Міськсумиліфт» жодних дозволів на водокористування відповідачу не надавало, відповідний договір не укладався.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на обставину фактичного використання належного відповідачу нежитлового приміщення у цілях здійснення підприємницької діяльності підприємцем ОСОБА_3 на підставі договору оренди від 01 січня 2019 року, тобто мова йде про самовільне безоблікове підключення до водопостачання нежитлового приміщення, у якому здійснюється підприємницька діяльність.

За вказаних вище обставин, норм закону та підзаконних актів колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_2 порушувалися саме Правила № 190, про що складено відповідний акт, вина його у безобліковому водокористуванні та завданні позивачу збитків на суму 33926,87 грн, яка розрахована згідно п. 3.3, п. 3.4 Правил № 190 є доведеною належними письмовими доказами та розрахунками.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечувала, що є єдиною спадкоємицею померлого ОСОБА_2 і вартість спадкового майна значно перевищує розмір заподіяної ОСОБА_2 шкоди.

Натомість, вимоги про стягнення з відповідача 2968,82 грн пені, 303,23 грн 3% річних та 271,51 грн інфляційних втрат, з огляду на положення ст. 1231 ЦК України, задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене вище, на підставі п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2021 року підлягає скасуванню, а позов КП «Міськводоканал» - частковому задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні.

Оскільки позовні вимоги задовольняються на 91%, тому сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1912,82 грн (91% від 2102 грн) та за подання апеляційної скарги у сумі 2869,23 грн (91% від 3153 грн) підлягає компенсації за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міськводоканал» задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2021 року скасувати.

Позов Комунального підприємства «Міськводоканал» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Міськводоканал» 33926 грн 87 коп. заборгованості за безоблікове користування холодною, гарячою водою та водовідведення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Міськводоканал» 1912 грн 82 коп. судового збору за подання позовної заяви та 2869 грн 23 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

Т. А. Левченко