Ухвала

13 січня 2022 року

м. Київ

справа № 548/228/19

провадження № 61-20854ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області, служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації в Київській області, служба у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області, про передачу дитини, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання,

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року у вказаній справі.

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) як на підставу оскарження судових рішень. Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 752/22028/16-ц, від 06 вересня 2018 року у справі № 644/9094/16-ц, від 18 березня 2019 року у справі № 215/4452/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 754/14768/15-ц, від 27 січня 2021 року у справі № 752/9697/19. Таке обґрунтування відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України щодо підстав касаційного оскарження.

Водночас, посилання заявника у касаційній скарзі на не врахування судами висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року у справі № 499/1034/16-ц, не є підставою для відкриття касаційного провадження згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки за змістом зазначеної норми підставою касаційного оскарження є неврахування апеляційним судом висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених саме у постановах Верховного Суду, тоді як висновки, викладені у судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, не є обов`язковими для Верховного Суду.

Крім того, посилання заявника у касаційній скарзі на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16, від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18, від 18 червня 2021 року у справі № 812/1926/17, Верховного Суду України від 04 жовтня 2017 року у справі № 914/1128/16 не може бути підставою для відкриття касаційного провадження згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки зі змісту вказаних судових рішень касаційної інстанції можна дійти висновку, що у цих справах та у справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, правовідносини не є подібними, що не відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України щодо підстав касаційного оскарження.

Верховний Суд наголошує, що при визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Предметом спору у справі № 912/1856/16 є визнання недійсними рішень, визнання поновленим договору оренди землі, визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

Предметом спору у справі № 910/11511/18 є визнання правочину удаваним.

Предметом спору у справі № № 812/1926/17 є стягнення витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах.

Предметом спору у справі № 914/1128/16 є зобов`язання вчинити дії.

Предметом спору у справі № 548/228/19, про перегляд якої подано касаційну скаргу, є передання дитини, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання.

Отже, зазначене дає підстави для висновку, що у цій справі відсутня подібність змісту та матеріально-правового регулювання спірних правовідносин зі справами, які наведені заявником як приклад неоднакового застосування норм матеріального права.

Також, у касаційній скарзі як на підставу для оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме: в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою (пункт 2 частина перша статті 411 ЦПК України); суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України); місцевий суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частина третя статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк та з дотриманням вимог закону щодо форми та змісту.

За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для залишення касаційної скарги без руху, відмови у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги, зважаючи на те, що доводи касаційної скарги підлягають перевірці за матеріалами справи, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів указаної вище справи.

Касаційне провадження у цій справі відкривається на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області, служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації в Київській області, служба у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області про передачу дитини, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання.

Витребувати із Семенівського районного суду Полтавської області матеріали вищезазначеної цивільної справи № 548/228/19.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний