Справа № 226/3507/21
Провадження №2/226/94/2022
РІШЕННЯ

іменем України

19.01.2022 Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Козлової Д.В.,

учасників справи: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мирнограді у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Мирноградтепломережа», треті особи баз самостійних вимог на предмет спору Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника» та ОСОБА_3 , про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад обґрунтування вимог позивача.

Позивач є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 і за договором про надання послуг з централізованого опалення та водонагрівання є споживачем послуг, які надає відповідач, з централізованого опалення і водонагрівання. Об`єктом надання послуг є вищевказана квартира опалювальною площею 52,0 м2.

Для виникнення взаємовідносин з відповідачем останній мав укласти з ним як з індивідуальним споживачем відповідний договір на постачання теплової енергії в місця загального користування багатоповерхового будинку для отримання ним житлово-комунальної послуги.

Від мешканців будинку АДРЕСА_2 ним спрямовувалася відповідачеві відмова від договору про оплату послуг за місця загального користування через те, що у під`їздах відсутні прилади опалення місць загального користування та не укладено індивідуального договору. Подача теплової енергії не здійснюється з розподільчих труб, які знаходяться у підвалі будинку.

З отриманою відповіддю про запровадження укладення публічного договору приєднання позивач не згодний, оскільки будь-які нові правила будуть діяти для споживачів з того моменту, як буде переукладено договори на комунальні послуги, а строк на визначення з моделлю договору відкладено до завершення запровадженого в Україні карантину.

У 2019-2020 відповідач не спрямував йому проекту типового договору на постачання теплової енергії, тим самим порушив його права як споживача, однак з листопада 2020 почав виставляти йому рахунки за опалення місць загального користування будинку. Розмір плати за абонентське обслуговування з листопада 2020 по березень 2021 становив 26,42 грн щомісяця, за жовтень 2021 33,74 грн, загалом 165,84 грн. Позивач вважає вказані нарахування незаконними через відсутність укладеного договору та, відповідно, статусу абонента у нього. Щодо оплати послуги за постачання теплової енергії на опалення місць загального користування будинку за листопад 2020 на суму 180,63 грн; за грудень 2020 на суму 279,98 грн; за січень 2021 на суму 248,31 грн; за лютий 2021 на суму 264,12 грн; за березень 2021 на суму 253,32 грн; за жовтень 2021 на суму 34,56 грн, загалом 1230,92 грн, стверджує, що фактично даної послуги він та всі інші мешканці будинку не отримували та не отримують, оскільки у місцях загального користування будь-яка система опалення відсутня.

На спрямований ним відповідачеві акт-претензію отримано відповідь, що відповідач не робить будь-яких додаткових нарахувань, а виставляє нарахування за ту частину теплової енергії, яка надійшла до будівлі та в її середині була витрачена на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Відповідач також зазначає про те, що система опалення місць загального користування в будинку демонтована, необхідно відновити її у відповідності до проекту житлового будинку, але це не звільняє споживачів від обов`язку оплати теплової енергії, оскільки законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця. Це пов`язане з тим, що підтримання температури відбувається не лише через опалювальні пристрої, а також за рахунок теплопередачі крізь огороджувальні конструкції житлових будинків. З цією відповіддю позивач також не погоджується, бо не існує формули нарахування за опалення місць загального користування за рахунок теплопередачі, а теплова енергія, що надійшла до опалювальних приміщень будинку квартир, надійшла в межах послуги про централізоване опалення квартир, за цю послугу відповідач нараховує та отримує кошти від мешканців квартир, а тому не має права на подвійне нарахування. Нарахування має здійснюватися у випадку, якщо теплова енергія витрачена на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, як передбачено розділом ІІІ Методики №315, а нарахування за теплову енергію, яка передається через огороджувальні конструкції, методикою не передбачено. Наявність лише трубопроводів та/або обладнання, які знаходяться у допоміжних приміщеннях, в місцях загального користування або у квартирах, має відноситися відповідачем виключно на витрати теплової енергії, а не як на опалення.

Крім нарахувань за неопалення місць загального користування відповідач нарахував витрати на функціонування системи внутрішньобудинкової системи опалення: за листопад 2020 120,42 грн, за грудень 2020 166,65 грн, за січень 2021 165,54 грн, за лютий 2021 176,08 грн, за березень 2021 168,88 грн, за жовтень 2021 23,04 грн, всього на суму 820,61 грн. Ці нарахування також незаконні через неукладення відповідного договору. Порушуючи закон, відповідач не надав позивачеві послугу з постачання теплової енергії до місць загального користування, нараховуючи при цьому плату за неотриману послугу, і тому позивач просить суд визнати безпідставними здійснені йому нарахування витрат на опалення місць загального користування за листопад та грудень 2020, січень березень 2021, жовтень 2021 на загальну суму 1230,92 грн; витрат за функціонування системи опалення за листопад та грудень 2020, січень березень 2021, жовтень 2021 на загальну суму 820,61 грн; витрат за абонентське обслуговування за листопад та грудень 2020, січень березень 2021, жовтень 2021 на загальну суму 165,84 грн.

ІІ. Заяви (клопотання) та позиції учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Наголосив, що індивідуальний договір з ним не укладався, про існування публічного договору мешканці будинку дізналися лише восени 2021. Послуги фактично не надаються, централізованим опаленням опалюються лише квартири. Ним замірялася температура повітря у під`їзді, вона ледь досягає 10°С. На задоволенні позову наполягав.

Представник відповідача ОСОБА_2 під час розгляду справи позовні вимоги не визнала, посилаючись на наданий відзив на позовну заяву. Так, на думку відповідача, позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав, оскільки оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, а споживач вправі у випадку пред`явлення вимог про стягнення цих нарахувань заперечувати щодо них.

Щодо укладання договору зауважує, що правом звернутися із пропозицією про укладення договору наділені і виконавець послуг, і споживач у рівній мірі. З 03.09.2020 по 10.09.2020 відповідач надав всім власникам та наймачам житлових та нежитлових приміщень у багатоквартирних будинках, в т.ч. і будинку АДРЕСА_2 , проекти типового договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, підтвердженням чого є численні звернення споживачів до підприємства із зазначенням про отримання таких договорів, підписані та повернуті екземпляри договорів.

За діючим законодавством споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідач щомісячно формує та доставляє споживачам розрахунки за фактично надані послуги. У будинку позивача співвласники забезпечують оплату наданих послуг, тобто, вчинили дії, що підтверджують укладення договорів та визнання факту надання послуг. Позивач також за спірний період сплатив повністю нарахування на користь відповідача.

Оскільки ОСОБА_1 у визначені законом строки не було повідомлено підприємство про відмову від укладення договору та не надано заперечень або протоколу розбіжностей до нього, договір вважається укладеним у редакції відповідача.

Крім того, за рішенням співвласників договір про надання комунальної послуги може бути укладено й від імені і за рахунок усіх співвласників (колективний договір). З осені 2019 відповідач почав інформування споживачів про нові моделі договірних відносин, вони мали визначитися із моделлю з урахуванням відмінностей договорів. Інформування здійснювалося шляхом розміщення оголошень на дошках у житлових будинках, у місцях великого скупчення людей, у «Куточках споживачів» абонентських служб, проводилися особисті зустрічі з мешканцями будинків. Співвласники багатоквартирного будинку мають право у будь-який час обрати нову модель договірних відносин та оформити договір.

Щодо здійснених позивачеві нарахувань, то вони виконані відповідно до вимог діючого законодавства та є законними. Так, будинок обладнано приладом обліку теплової енергії, який технічно справний та є комерційним, забезпечує загальний облік споживання. Розподіл обсягів спожитих послуг між споживачами здійснюється за законом, розрахунок відбувається за Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315, а відсутність окремих опалювальних приладів не звільняє споживачів від обов`язку оплати теплової енергії і не підтверджує відсутності системи опалення у місцях загального користування всього будинку. Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія до опалювальних приміщень. Це втрати теплової енергії у трубопроводах, в обладнанні поза межами опалювальних приміщень, а також обсяг від транзитних ділянок трубопроводів цієї системи, що надходить у приміщення з індивідуальним опаленням та приміщення, у якому послуга не надається. Вони є складовими загально спожитого будівлею обсягу теплової енергії, а не додатково визначеними, як вказує позивач. Плата за абонентське обслуговування входить до плати виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором, підлягає відшкодуванню всіма співвласниками незалежно від того, чи підключено їхні приміщення до систем теплопостачання. Її граничний розмір встановлюється Кабінетом міністрів України, визначається відповідно до планових витрат виконавця та не включається до тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання. На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи КП «СЄЗ» до судового засідання не з`явився, третя особа повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, письмових пояснень або заперечень щодо пред`явлених вимог від неї не надходило.

Третя особа ОСОБА_3 також до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала.

Позивачем у позовній заяві заявлене суду клопотання виклик свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

ІІІ. Процесуальні дії у справі та рух справи.

25.11.2021 позовна заява надійшла до суду.

29.11.2021 ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження у даній справі, призначено розгляд справи на 24.12.2021, відповідачеві запропоновано подати відзив на позовну заяву, третім особам пояснення (заперечення) щодо позову.

24.12.2021 розгляд справи відкладений на 19.01.2022 через відсутність відомостей про належне повідомлення третіх осіб про час та місце розгляду справи.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.21,22).

Квартира, в якій вони мешкають, належить їм та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності по 1/3 частині кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 22.10.2009 (а.с.24,26,28-29). Фактично позивач та третя особа мешкають у цій квартирі з 31.05.1982 (а.с.27).

За відповідними актами будинок АДРЕСА_2 підключено до централізованої системи опалення 02.11.2020, відключено 09.04.2021, потім в наступному опалювальному сезоні підключено 25.10.2021 (а.с.108-109).

Починаючи з листопада 2020 позивачеві відповідачем нараховувалися до сплати крім вартості обсягу теплової енергії на опалення квартири вартість обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування, вартість обсягу теплової енергії на функціонування системи опалення та вартість абонентського обслуговування (а.с.14-20).

Так, за листопад 2020 нараховане: вартість обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування 180,63 грн; вартість обсягу теплової енергії на функціонування системи опалення 120,42 грн; вартість абонентського обслуговування 52,84 грн.

За грудень 2020 нараховане: вартість обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування 249,98 грн; вартість обсягу теплової енергії на функціонування системи опалення 166,65 грн; вартість абонентського обслуговування 26,26 грн.

За січень 2021 нараховане: вартість обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування 248,31 грн; вартість обсягу теплової енергії на функціонування системи опалення 165,54 грн; вартість абонентського обслуговування 22,68 грн.

За лютий 2021 нараховане: вартість обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування 264,12 грн; вартість обсягу теплової енергії на функціонування системи опалення 176,08 грн; вартість абонентського обслуговування 25,10 грн.

За березень 2021 нараховане: вартість обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування 253,32 грн; вартість обсягу теплової енергії на функціонування системи опалення 168,88 грн; вартість абонентського обслуговування 25,52 грн.

За жовтень 2021 нараховане: вартість обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування 34,56 грн; вартість обсягу теплової енергії на функціонування системи опалення 23,04 грн; вартість абонентського обслуговування 32,78 грн.

19.03.2021 мешканцями будинку АДРЕСА_2 директорові «Донецьктеплокомуненерго» спрямовано акт-претензію, в якому зазначено, що через відсутність приладів опалення на сходових майданчиках, яких не було з часу побудови будинку, мешканці вимагають скасування та перерахунку сплати за місця загального користування, в підвалі труби утеплені (а.с.10).

Відповіддю директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго» від 23.03.2021 із посиланням на норми законодавства, що регулюють виниклі між сторонами правовідносини, роз`яснено, що здійснюючи нарахування за послуги з постачання теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування (МЗК) та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення (ЗФВСО), підприємство не робить жодних додаткових нарахувань, а виставляє нарахування за ту частку теплової енергії, яка надійшла до будівлі (врахована вузлом комерційного обліку) та всередині будівлі була витрачена на опалення місць загального користування та функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Наголошено на обов`язку всіх співвласників будинку сплачувати вартість витраченого обсягу теплової енергії на опалення МЗК та ЗФВСО навіть у разі відсутності окремих опалювальних пристроїв. Повідомлено про можливість споживачів прийняти рішення про зміну порядку розподілу обсягів спожитої теплової енергії будинку, пояснено правові підстави та порядок обчислення плати за абонентське обслуговування. Окремо зауважено, що наразі між сторонами діє типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, та нарахувань, не передбачених законом, підприємство не здійснює (а.с.11-13).

11.10.2021 мешканці будинку подали до « ОСОБА_7 » « ОСОБА_8 » письмову відмову від договору про оплату за неіснуючі послуги опалення МЗК, оскільки у під`їздах ніколи не існувало і у проекті не було передбачено приладів опалення; труби у підвалі утеплені та є транзитними до наступних будинків, труби є власністю мешканців будинку. На думку споживачів, згідно з Методикою №315 за відсутності приладів опалення послуга вважається ненаданою (а.с.7).

25.10.2021 на вказану відмову її одержувачем надано відповідь про те, що типовий індивідуальний договір про надання послуги із постачання теплової енергії є публічним договором приєднання. Законом України від 03.12.2020 №1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» внесено зміни до організації моделі договірних відносин, запроваджено укладення публічного договору. Якщо співвласники багатоквартирного будинку не приймуть рішення про вибір моделі договірних відносин та не укладуть з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними буде укладено індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Отже, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, публічний договір приєднання вважається укладеним. Законом не передбачено можливості споживача відмовитися від укладення договору, наявна можливість обрати його модель рішенням співвласників (а.с.8-9).

На підтвердження обізнаності споживачів про можливість укладення договору та реалізацію цієї можливості відповідачем надано копії договорів, укладених з іншими мешканцями будинку АДРЕСА_2 у вересні 2020 (а.с.67-78).

Деталізація нарахувань за період з 01.11.2020 по 31.10.2021, визначення спожитої теплової енергії в будинку, що буде враховуватися для виставлення рахунку, та відсутність у позивача ОСОБА_1 заборгованості зі сплати послуг відповідача у спірному періоді підтверджені відповідними відомостями (а.с.79-107).

Допитані судом за клопотанням позивача свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 окремо одна від одної суду пояснили, що вони є мешканками будинку АДРЕСА_2 . У під`їзді дійсно не встановлено опалювальних приладів, температура повітря низька, у підвалі після утеплення труб теж холодно, оплата послуг нараховується відповідачем безпідставно. Договору або його можливих моделей вони особисто не бачили і не вивчали, але люди, які їх бачили, казали, що вони погані і невигідні для споживачів.

V. Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Положеннями ст.16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади; Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту частини третьої статті 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що він просить суд захистити його права як споживача шляхом визнання безпідставними здійснених йому відповідачем нарахувань.

Відкидаючи посилання відповідача на те, що позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав, суд зауважує, що відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Щодо нарахування позивачеві плати за послуги з постачання теплової енергії у оспорюваних ним межах суд зазначає таке.

З 01.05.2019 в повному обсязі введено в дію ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189, практична реалізація норм і положень якого, зокрема, що регулюють надання та оплату комунальних послуг, здійснюватиметься з переходом на нові договірні відносини між виконавцями комунальних послуг і споживачами.

Розділом VI Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189 передбачено, що до дати набрання чинності новими договорами про надання комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними Законом №2189 та відповідно до типових договорів, затверджених ПКМУ від 21.08.2019 №830, зберігають чинність старі договори (укладені до 01.05.2019), на умовах, визначених такими договорами (пункт 3 Розділу VI).

Також передбачено, що нові договори про надання комунальних послуг мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобіганню виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінет Міністрів України (пункт 3 та 4 Розділу VI ).

Законом встановлено, що не пізніш як протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону (пункт 4 Розділу VI ).

У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не приймуть рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом строку, визначеного в пункті 4 цього розділу, між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надані комунальної послуги відповідно до частини сьомої статті 14 цього Закону (пункт 5 Розділу VI).

Судом встановлено, що на даний час між ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та ОСОБА_1 не укладено нового договору про надання комунальних послуг на умовах, передбачених ст.14 Закону №2189.

Позивачем стверджується, що через неукладення договору у нього немає взаємовідносин з відповідачем, він фактично не отримував послуг відповідача з опалення МЗК та супутніх, зазначених у позові. Втім, суд, не приймає доводів позивача з огляду на таке.

Пунктом другим частини першої статті 5 Закону №2189 визначено, що комунальними послугами є в тому числі послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

У відповідності до ч.5 п.40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Статтями 7 та 8 Закону №2189 визначені обов`язки споживачів та виконавця житлово-комунальних послуг. Серед інших, обов`язками споживача є укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язками виконавця, серед інших, є забезпечення своєчасності надання, безперервності і відповідної якості комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готування та укладення із споживачем договорів про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Сторонами в судовому засіданні підтверджена наявність між ними довготриваючих договірних відносин з приводу опалення квартири позивача.

Відсутність письмового договору з питань опалення МЗК, ЗФВСО та сплати абонентської плати сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

За змістом статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Верховним Судом у постанові від 27.02.2019 у справі №334/2789/15-ц зазначено, що ні ЦК України, ні Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», ні Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги.

Відповідно до частин першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Аналіз положень як ч.1 ст.714, так і інших норм глави 54 ЦК України дозволяє стверджувати, що за своєю суттю договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий саме висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених у Законі України «Про теплопостачання».

У тексті Закону України «Про теплопостачання» неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» щодо теплової енергії.

Згідно з п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень ст.10 цього Закону.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої четвертої цієї статті. Розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Частинами 1,2 ст.17 Закону №2189 передбачено, що комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.

Сторонами у справі визнається факт наявності у будинку АДРЕСА_2 приладу обліку теплової енергії, який знаходиться у справному стані і є комерційним.

Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що допоміжні приміщення це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні та технічні приміщення).

Таким чином, незважаючи на укладення чи неукладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг, якою регламентовано визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень (розділ ІІІ Методики).

Згідно з дослідженими судом доказами позивачеві проведене нарахування за опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Суд звертає увагу, що підтримання температури вище 0°C протягом всього року, особливо у зимовий час, у загальних і технічних приміщеннях будинку є важливим чинником для підтримання належного технічного стану багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира позивача, та інженерних споруд, системи водопроводу та каналізації всього будинку з метою уникнення їх промерзання та руйнування самого будинку від різкої зміни температур.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що спірні послуги відповідачем йому не надаються. В матеріалах справи відсутні дані про те, що внутрішньобудинкова система опалення житлового будинку (трубопроводи та арматура) не підтримуються в робочому стані, що температура у місцях загального користування є нижчою за встановлені норми. Отже, посилання позивача на відсутність приладів опалення в під`їзді будинку як на підставу неправомірності пред`явлення до нього рахунків на оплату за опалення місць загального користування неспроможні, оскільки не підтверджують відсутності підтримання належного температурного режиму у місцях загального користування всього будинку.

Оскільки житло позивача знаходиться у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами, а тому підстави для визнання безпідставними нарахувань вартості опалення місць загального користування та забезпечення функціонування системи опалення відсутні.

Пунктом 11 ч.1 ст.1 Закону №2189 визначено, що плата за абонентське обслуговування це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Беручи до уваги, що позивач є споживачем послуг з постачання теплової енергії у власну квартиру, з урахуванням висновків суду про правомірність нарахування відповідачем позивачеві вартості опалення місць загального користування та забезпечення функціонування системи опалення, нарахування витрат на абонентське обслуговування також є таким, що ґрунтується на законі.

На підставі наведеного у задоволенні позовних вимог суд відмовляє у повному обсязі.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Позивач є звільненим від сплати судового збору за пред`явлення позову у відповідності до положень ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки у задоволенні позову судом відмовлено у повному обсязі, відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України судові витрати у справі підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.12,13,81,89,133,141,223,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, Донецька область, м. Краматорськ, пров. Земляний, 2-б, код за ) в особі відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Мирноградтепломережа» (85327, Донецька область, м. Мирноград, м-н Молодіжний, 16-а), треті особи баз самостійних вимог на предмет спору Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника» (85327, Донецька область, м. Мирноград, м-н Молодіжний, 52) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ), про захист прав споживачів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене 21.01.2022.

Суддя: В.С. Салькова