Справа № 523/244/22
Провадження №2-о/523/101/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2022 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Мельніченко Г. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: Одеська область, Захарівський район, с. Перехрестове, місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), про видачу обмежувального припису,-

Установив

11 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Заяву обґрунтувала тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбних відносин без реєстрації шлюбу. Фактично сторони проживали у шлюбі з 14.04.2015 року по 09.07.2021 року.

У період сумісного проживання, у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис № 2502, виданий Суворовським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 10.08.2018 року.

Як зазначила заявниця, спільне життя з ОСОБА_2 не склалось, оскільки з його боку постійно виникали сварки, поведінка останнього була дуже агресивною по відношенню до неї. Останньою каплею її терпіння було те, що влітку він прийшов до ОСОБА_1 на роботу та в присутності її колег почав шарпати та застосовувати фізичне насилля, а також ним було розбито телефон.

Після чого, 09.07.2021 року ОСОБА_1 вирішила закінчити ці стосунки.

На сьогоднішній день, ОСОБА_2 не припиняє погрожувати розправитись, застосовуючи фізичне насилля.

З огляду на викладене, заявниця просить суд видати обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно ОСОБА_2 із відповідними заходами тимчасового обмеження його прав.

Сторони в судове засідання не прибули, про розгляд справи сповіщались у встановленому порядку смс повідомленнями, що підтверджується довідками про їх доставку.

Заявниця надала клопотання про розгляд заяви за її відсутності, заяву підтримала та наполягала на її задоволенні.

Окрім того, враховуючи зжаті строки розгляду справ даної категорії, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін.

Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить до висновку про часткову обгрунтованість заяви з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбних відносин без реєстрації шлюбу.

У період сумісного проживання, у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис № 2502, виданий Суворовським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 10.08.2018 року.

Заявниця зверталась до органів поліції щодо насильницької поведінки ОСОБА_2 , що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку №39860 від 01.12.2021 року.

07 січня 2018 року набрав чинності Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», за допомогою якого, держава, декларуючи нульову толерантність до домашнього насильства і визнаючи його суспільну небезпечність, впровадила нові підходи до протидії цьому соціальному явищу; був запроваджений такий новий юридичний інструмент, як обмежувальний припис.

Відповідно до пояснювальної записки суб`єкта законодавчої ініціативи до проекту Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», прийняття акту зумовлена підготовкою до ратифікації Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (Стамбульська конвенція).

Незважаючи на те, що Стамбульська конвенція ще не ратифікована Україною, новели ЦПК України, внесені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», щодо видачі обмежувальних приписів, необхідно розглядати в контексті норм Конвенції, яким вони відповідають за своєю суттю, для гармонізації з якими були прийняті.

Так, ст.53 Конвенції передбачено, що:

1.Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб належні обмежувальні або захисні приписи були доступними для жертв усіх форм насильства, які підпадають під сферу застосування цієї Конвенції.

2.Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб обмежувальні або захисні приписи, зазначені в пункті 1, були:

доступними для невідкладного захисту та без покладення неналежного фінансового або адміністративного тягаря на жертву;

виданими на певний період або до їхньої зміни чи зняття;

у разі необхідності виданими на основі ex parte, що має негайну дію;

доступними незалежно від іншого правового провадження або на додаток до нього;

дозволеними бути представленими в подальшому правовому провадженні.

3.Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб порушення обмежувальних або захисних приписів, виданих відповідно до пункту 1, підлягало ефективним, пропорційним та переконливим кримінальним або іншим юридичним санкціям.

Згідно довідника Парламентської асамблеї Ради Європи щодо положень Конвенції (витяг додається), мета положення останньої про цивільні позови та засоби правового захисту запровадження засобів цивільно-правового захисту, що дозволяють судам зупиняти певну поведінку та дають змогу постраждалим просити про ухвалення певних судових дій, таких як судові заборони, тимчасові приписи, заборонні судові накази чи судові накази про заборону домагання. Ці судові заборони важливі захисні заходи, адже вони перешкоджають правопорушникові, наприклад, наближатися до постраждалих у їхніх будинках і навколо них. У разі домашнього насильства ці судові заборони можуть дати жертві довготриваліший захист, якого не забезпечують надзвичайні захисні судові приписи. Вилучення правопорушника, навіть якщо він власник місця проживання, запобігає подальшим травмам у жертви, яка б інакше була змушена залишити дім, часто разом з дітьми, задля власної безпеки. Сторони мають вирішити, яка владна структура матиме право на видачу заборонних постанов, проте безпека жертви чи особи, що наражається на ризик, має залишатися пріоритетом. Сторони мають забезпечити, щоб жертви всіх зазначених у конвенції видів насильства мали змогу отримати постанови для обмеження дій кривдника та захистити жертву від контактів з ним на певний час.

Відповідно до п.п. 5, 7 ч.1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Таким чином обмежувальний припис, з урахуванням положень ст.350-4 ЦПК України та ст.16 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", не потребує наявність судового рішення чи вироку суду у відношенні кривдника, у якості преюдиції, і може бути виданий і у випадках, коли кривдника ще не притягнуто до адміністративної відповідальності та не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, на підставі інших доказів у їх сукупності, не заміняє провадження у справах про адміністративне правопорушення та/або кримінальне провадження та не потребує застосування презумпції невинуватості при розгляді справи в порядку ЦПК України. По-перше, законом встановлені максимально стислі строки розгляду заяв такої категорії, які є, у більшості випадків, недостатніми до притягнення кривдника навіть до адміністративної відповідальності. По-друге, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (ч.3, 5 ст.26) пов`язує видачу та продовження обмежувального припису з оцінкою ризиків - оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1).

При цьому Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", як і Глава 13 розділу IV ЦПК України, безпека постраждалої особи є пріоритетною навіть над майновими правами кривдника на житло.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, та набула чинності для України 27.09.1991 року визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 19 Конвенції передбачено, зокрема, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Відповідно до положень ст.ст.1, 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

З огляду на викладене, звертаючи увагу на системний характер насильницьких дій ОСОБА_2 , суд вважає доведеним ризик продовження застосування ОСОБА_2 домашнього насильства по відношенню до заявниці та з метою захисту прав і свобод заявниці, суд вважає за необхідне задовольнити заяву частково.

Керуючись ст.26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 258, 259, 263-265, 268, 273, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: Одеська область, Захарівський район, с. Перехрестове, місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 ) та встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та покласти на нього терміном на 6 (шість) місяців наступні обмеження:

1. Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувати в місці проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наближатись на відстань менше 300 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею.

4. Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В задоволенні заяви в іншій частині відмовити.

Встановити строк дії обмежувального припису шість місяців, який рахувати з дня ухвалення рішення.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копію рішення суду надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити Відділ поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на профілактичний облік, а також Суворовську району адміністрацію Одеської міської ради та виконавчий комітет Одеської міської ради.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд міста Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня проголошення, а особами які не були присутні з дня отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 січня 2022 року.

Суддя