Єдиний унікальний номер 226/2994/21
Номер провадження 22-ц/804/548/22
Номер провадження 22-ц/804/548/22 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 січня 2022 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Гапонова А.В., Новікової Г.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті №226/2994/21 за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2021 року,

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування заяви вказав, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 07 червня 1999 року по 09 лютого 2020 року та був звільнений за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

На теперішній час ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» не виплатив йому у повному обсязі заробітну плату.

Просив стягнути з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 23542,37 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 березня 2020 року по 08 грудня 2021 року в сумі 230325 гривень. Стягнути судові витрати в сумі 227 гривень. Судовий наказ в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць допустити до негайного виконання.

29 листопада 2021 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області видано судовий наказ про стягнення з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 23542,37 гривень утримання з цієї суми податків та зборів.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2021 року у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , в частині стягнення з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовлено. Роз`яснено ОСОБА_1 , що він має право звернутися до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в порядку спрощеного позовного провадження, при цьому, у разі пред`явлення позову у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не дослідив довідку про наявність заборгованості по заробітній платі, яка є належним доказом. Зазначає, що в заяві вказано кількість робочих днів 471, однак насправді в цей період 418 робочих днів. Проте в заяві просили стягнути середній заробіток за 401 день робочий день в сумі 230325,78 гривень. При середньоденному заробітку 552,34 гривень за 401 робочий день, суд першої інстанції повинен був стягнути 221488,34 гривень. Обставини щодо відомостей чи працював заявник в останній робочий день, коли була направлена підприємству вимога про проведення остаточного розрахунку не має значення для вирішення питання про видачу судового наказу.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною 1, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних доказів на підтвердження безспірної грошової вимоги про нарахований, але не виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені. Розрахунок, який зроблений заявником має розбіжності.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

При зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , обґрунтовував заявлені ним вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та навів розрахунок в заяві, а також додав до вказаної заяви докази на підтвердження трудових відносин з роботодавцем, а також довідку про заборгованість по заробітній платі (а.с. 14), довідку про його середньоденний заробіток. (а.с. 15)

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяву порядку наказного провадження» зазначено, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР ( 108/95-ВР ) «Про оплату праці», Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III ( 2050-14 ) «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

При цьому частиною 2 статті 233 КЗпП України визначено, що працівник має право звернутися до суду з вимогою про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що наведений розрахунок заборгованості в змісті заяви про видачу наказу та додані до заяви копії документів та виписок є достовірними та достатніми доказами, що цілком підтверджують вимоги заявника.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (тобто наказне провадження передбачає безспірність вимог) - ч.3 ст. 19 ЦПК України.

У наказному провадженні можуть існувати лише безспірні вимоги заявника - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до заяви про видачу судового наказу в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не додані належні докази на підтвердження безспірності його вимог, тому висновок суду першої інстанції є обґрунтованим і законним, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Керуючись ст. 367, 369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

Повний текст постанови складено 20 січня 2022 року.

Головуючий О.І. Корчиста