Провадження № 22-ц/801/194/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 рокуСправа № 127/19395/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої

служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управ-

ління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про зняття арешту з майна,

за апеляційною скаргою начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Мі-ністерства юстиції ( м. Хмельницький ) Шуляка Володимира Олександровича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2021 року про визначення розміру судових витрат, постановлену у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Романюк Л. Ф., повний текст якої складений 04 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

29 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби ( далі - ВДВС ) у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький ) про зняття арешту з майна.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2021 року у зв`язку з відсутністю предмета спору провадження у даній цивіль-ній справі № 127/19395/21 закрите.

29 жовтня 2021 року до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача адвоката Прядка В. М. про розрахунок суми судових витрат, мотиво-вана тим, що витрати на сплату судового збору становили 908,00 гривень, а витрати на правничу допомогу - 17000,00 гривень. Зазначені витрати представ-ник позивача просить стягнути з відповідача, оскільки лише його постановою від 04 серпня 2021 року ВП № 5199088 про зміну ( доповнення ) реєстраційних даних, внесені зміни ( доповнення ) в автоматизованій системі виконавчого провадження щодо внесення змін стосовно боржника шляхом виключення ІПН, який йому не присвоювався.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2021 року на часткове задоволення заяви позивача з відповідача Центрального ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Мініс-терства юстиції ( м. Хмельницький ) стягнуто на користь ОСОБА_1 908,00 гривень судового збору та 5000,00 гривень витрат на правничу допомогу. У решті вимог суд першої інстанції відмовив.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2021 року апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Прядка В. М., задоволена частково, ухвала Вінницького міського Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2021 року в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу скасована, у цій частині ухвалене нове рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 щодо розрахунку суми судових витрат. З Центрального ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіо-нального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на користь ОСОБА_2 стягнуто 6000,00 гривень витрат на правничу допомогу. У решті ухвала суду залишена без змін.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 03 листопада 2021 року, начальник Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький ) Шуляк В. О. оскаржує її в апеляційному порядку, просить поновити йому строк на апе-ляційне оскарження, скасувати дану ухвалу, постановити нове рішення, яким у стягненні судових витрат на користь ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Скаржник вважає оскаржувану ухвалу незаконною, постановленою з порушен-ням норм процесуального права, якими визначений порядок розподілу судових витрат, зазначаючи, що всупереч вимог статті 137 ЦПК України представлений позивачем детальний опис робіт ( наданих послуг ) не містить відомостей щодо часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт. Судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано співмірність розміру судових витрат та ви-траченого адвокатом часу. Крім того, скаржник вказує, що позивачем подані докази щодо судових витрат з пропуском встановленого п`ятиденного строку. Окрема увага звернута на те, що відповідні відомості з припинення обтяження були внесені, а отже спірні питання були врегульованими, предмету спору не було.

Ухвалою апеляційного суду від 23 грудня 2021 року скаржнику поновле-ний строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції. Наданим законом та забезпеченим вищезазначеною ухвалою апеляційного суду правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Відповідно до частини першої статті 370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляцій-ного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

Колегія суддів апеляційного суду, переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла вис-новку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з нормами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрун-туватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з до-триманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції в частині, залишеній без змін постановою апеляційного суду від 14 грудня 2021 року, з урахуванням зазначе-ної постанови Вінницького апеляційного суду цілком відповідає зазначеним вимогам.

Частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Неможливо спростувати висновок суду першої інстанції, викладений в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2021 ро-ку, про те, що у даному випадку спір виник внаслідок неправильних дій відпо-відача, адже дійсно з матеріалів справи убачається, що позивач через свого представника намагався врегулювати спір, направляючи відповідні запити від-повідачу. Тобто, зважаючи на фактичні обставини, які реально мають місце, не-можливо заперечити обгрунтованість стягнення відповідно до закону з відпо-відача на користь ОСОБА_1 понесених ним судових витрат зі сплати судо-вого збору та оплати отриманої професійної правничої допомоги.

Визначаючись з розміром належних до стягнення на користь позивача судових витрат, слід ураховувати, що відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та вит-рат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. З огляду на об-ставини справи необхідно погодитися з висновками суду першої інстанції щодо обгрунтованості стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 сплаченого ним при поданні позовної заяви судово-го збору у розмірі 908,00 гривень.

Стосовно понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допо-могою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допо-могу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визна-чаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на під-ставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адво-ката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних до-казів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг ), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання прав-ничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на опла-ту послуг адвоката має бути співмірним з урахуванням чинників по фактичних обставинах, визначених частиною четвертою вказаної статті. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських по-слуг ( встановлення їхньої дійсності та необхідності ), а також критерію розум-ності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Беручи до уваги прецеденту практику Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і немину-чими, а їх розмір обґрунтованим ( справи «Баришевський проти України», «Гі-майдуліна й інші проти України», «Двойних проти України» та «Меріт проти України» ). Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: наданий договір на прав-ничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат останнім надані усі документи, передбачені вимогами законодавства, а саме: витяг з договору про надання послуг від 01 жовтня 2020 року № 82/20, укладеного з адвокатом Прядкою В. М., угоду про вартість послуг за надання правничої ( професійної правничої ) допомоги ( додаток до договору про надання послуг від 01 жовтня 2020 року № 82/20 ), копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 19 жовтня 2021 року № 13/21 на суму 17000,00 гривень, акт приймання - передачі послуг; детальний опис робіт ( наданих послуг ). Зазначені документи є на-лежними та допустимими доказами, що підтверджують виконання умов угоди про надання професійної правничої допомоги.

Колегія суддів не погоджується, критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо недоведеності понесення позивачем витрат на правничу допомогу, співмірності таких витрат витраченому адвокатом часу на виконання відповід-них робіт внаслідок не зазначення у детальному описі робіт саме відомостей щодо витраченого адвокатом часу для їх виконання. На цей рахунок належить зазначити, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для змі-ни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визнача-ються у договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фі-нансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час ( стаття 30 Закону України «Про адвока-туру та адвокатську діяльність» ). При встановленні розміру гонорару Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає урахування складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, витраченого ним часу, фінансового стану клієнта та інших істотних обставин.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої ( правової ) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата то-що), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повер-нення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір го-норару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. Непого-дження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або у ході його виконання є підста-вою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання до-говору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язан-ня.

Як уже зазначалося, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат з правничої допомоги суд має вихо-дити з критерію їх реальності ( встановлення їхньої дійсності та необхідності ), а також критерію розумності їхнього розміру, ураховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін ( додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, прова-дження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження № 12-171гс19 ).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компен-сацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим ( див. mutatis mutandis рішення Європейського су-ду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited»проти України» від 23 січня 2014 року ( East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268 )).

Як слідує з матеріалів цієї цивільної справи між позивачем та адвокатом Прядкою В. М. укладена угода про вартість послуг за надання правничої ( про-фесійної правничої ) допомоги ( додаток до договору про надання послуг ) від 01 жовтня 2020 року, якою визначена оплата роботи ( послуги ) адвоката з ви-значенням фіксованого розміру вартості кожної з послуг без визначення мож-ливості будь-яких змін їх вартості з огляду на витрачений адвокатом час. Відтак неможливо визнати порушенням позивачем вимог статті 137 ЦПК України при наданні детального опису робіт ( наданих послуг ) для наступного вирішення питання про розподіл понесених ОСОБА_1 судових витрат.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем строку для подання доказів здійснених судових витрат на увагу не заслуговують, оскільки з урахуванням особливостей у даній справі щодо закриття у ній провадження вони є наслідком помилкового трактування вимог статті 141 ЦПК України.

У той же час належить погодитися з висновками апеляційного суду, ви-кладеними у постанові від 14 грудня 2021 року, щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 6000, 00 гривень цих судових витрат. Зважаючи на складність справи, тривалість її розгляду, враховуючи принцип справедливості, пропорцій-ності та верховенства права, стягнення судових витрат саме у такому розмірі не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. При цьому слід звер-нути увагу, що апеляційний суд під час ухвалення постанови від 14 грудня 2021 року у межах наданих йому ЦПК України повноважень прийняв до уваги доводи представника відповідача, визнав їх обґрунтованими та врахував їх під час вирішення питання про розмір стягнення витрат на професійну правничу допомогу, дійшовши висновку про необхідність зменшення їх розміру.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке дове-дення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною прак-тикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуд-дя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлу-мачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різ-ною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ).

Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргу-ментів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріаль-ного і процесуального права.

Керуючись нормами статей 367 - 369, 370, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Мі-ністерства юстиції ( м. Хмельницький ) Шуляка Володимира Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2021 року з урахуванням постанови Вінницького апеляційного суду від 14 гру-дня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Цен-трального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельниць-кий ) про зняття арешту з майна - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський