КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/753/22
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Петренка В.С.
за участю секретаря Ратовської А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та скасування реєстрації місця проживання,
30.09.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням житловим будинком АДРЕСА_1 , скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача судові витрати.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що вона - ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .
Позивач вказує, що у зазначеному житловому будинку зареєстрована ОСОБА_2 , яка була дружиною колишнього власника будинку ОСОБА_3 .
Однак з того моменту як вона стала власником житлового будинку, ОСОБА_2 не проживає у будинку, за комунальні послуги не сплачує, в утриманні житла участі не приймає, її особистих речей у будинку немає.
Крім того, позивач вказує, що факт реєстрації відповідача у будинку є грубим порушенням її конституційно закріпленого права на вільне користування та розпорядження своєю приватною власністю.
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач зареєстрована у житловому будинку АДРЕСА_1 , однак фактично не проживає у ньому, за комунальні послуги не сплачує, а позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, утримує будинок, ОСОБА_1 звернулася до суду із відповідним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 01.10.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та виселення було залишено без руху. Повідомлено ОСОБА_1 про необхідність виправити недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: сплатити судовий збір за дві вимоги немайнового характеру, відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп. Роз`яснено ОСОБА_1 , що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 02.11.2021 рокубуло прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та виселення. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання 18.01.2022 року позивач не з`явилась, однак 01.12.2021 року її представник надіслав на електронну адресу суду клопотання, в якому просив розглянути справу за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач - ОСОБА_2 про час та місце судових засідань повідомлялася належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалась, про що свідчить довідка з відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, а також повідомлялася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, у судові засідання не з`явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 121,3 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
З виписки №216 (виписка з будинкової книги про склад родини та прописки) від 24.0.2021 року вбачається, що у житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 121,3 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., проживає без реєстрації - ОСОБА_1 , з 10.04.1969 року зареєстрований ОСОБА_3 , та з 25.09.1969 року зареєстрована ОСОБА_2 .
Згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зняття з реєстрації місця проживання особи від 29.07.2021 року, ОСОБА_3 29.07.2021 року було знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з припинення підставі на право користування житлом.
Однак, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, з акту про не проживання за місцем прописки від 08.09.2021 року, завіреного керівником ОСНК мікрорайону «Золотий берег» вбачається, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з 2016 року по теперішній час.
Положеннями статей 317, 319,321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Також права власника житлового приміщення визначені ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР.
Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно із ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Після спливу цього строку відповідно до ст. 72 ЖК України, особа, може бути визнана в судовому порядку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Згідно ст. 6 зазначеного закону України громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
При викладених обставинах, з урахуванням заочного розгляду справи, відсутності обґрунтованих заперечень відповідача позов ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки суд не є тим органом, який скасовує (включає або виключає) реєстрацію місця проживання особи.
Суд може зобов`язати зняти з реєстрації місця проживання (перебування), проте такої позовної вимоги заявлено не було.
В будь-якому випадку рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, у разі набрання ним законної сили, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, оскільки згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 908,00 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 258-260, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та скасування реєстрації місця проживання задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В решті вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Петренко В. С.