Справа №760/980/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Мельник Ю.О.,

за участі

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача-1 Хитрової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 , третя особа відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

У позовній заяві, яка надійшла до суду 15.01.2021 року, позивач посилається на те, що 23.09.2020 року на підставі рішення Солом`янського районного суд м. Києва від 19.02.2018 року та постанови Верховного суду від 08.07.2020 року позивачем було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на яку 31.07.2018 року постановою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (виконавець Косінов І.В.) в рамках виконавчого провадження №56885471 було накладено арешт та яка на момент накладення арешту належала ПАТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим, на момент накладення арешту на вказану квартира існувало інше обтяження (арешт нерухомого майна), зареєстроване приватним нотаріусом КМНО Войтовським В.С. на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 11.09.2017 року в інтересах ОСОБА_1 .

Так, на момент накладення арешту відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (виконавець Косінов І.В.) в рамках виконавчого провадження №56885471 тривав судовий розгляд у справі №760/4725/17 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О., ПАТ КБ «ПриватБанк», 3-я особа: ОСОБА_3 , про скасування державної реєстрації та запису про передачу права власності на предмет іпотеки.

За результатом розгляду рішенням Солом`янського районного суд м. Києва від 19.02.2018 року було скасовано державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: реєстрацію права власності та запису про передачу права власності Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43, 60 кв. м, житловою 29, 50 кв. м, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31674455 від 03.10.2016 року, та скасування запису про право власності № 16693850, внесені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О.

Постановою Київського апеляційного суду від 28.11.2018 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19.02.2018 року було скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О., ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_3 , про скасування державної реєстрації та запису про передачу права власності на предмет іпотеки.

Постановою Верховного Суду від 08.07.2020 року постанову Київського апеляційного суду від 28.11.2018 року скасовано, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19.02.2018 року залишено в силі.

Позивач через свого представника 30.10.2020 року звернувся із заявою про зняття арешту до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), яким 30.12.2020 року було відмовлено в знятті арешту та рекомендовано звернутися до суду з позовом про зняття арешту.

Таким чином, на даний час на належне позивачу майно безпідставно накладено арешт, чим згідно із правилами ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України порушені його майнові права щодо розпорядження власністю.

Також позивач зазначає, що орієнтовний розмір судових витрат буде включати в себе наступні витрати, пов`язані із розглядом справи,: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі - 908,00 грн.; витрати на професійну правничу допомогу адвоката - 20 000 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.01.2021 року відкрито спрощене позовне провадження.

В ухвалі учасникам справи було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень.

Відповідачем -1 08.06.2021 року поданий відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що на виконанні перебуває виконавче провадження №56885471 по виконанню виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва від 21.03.2018 року № 759/3821/15-про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 коштів за договорами банківського вкладу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Державним виконавцем 31.07.2018 року за заявою стягувача про примусове виконання рішення прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №56885471.

Згідно із ч.ч. 3, 7 ст. 26 Закону у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його знаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржника, виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

У разі, якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Статтею 56 Закону визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця, на все майно боржника або на окремі речі.

Стягувачем до заяви про відкриття виконавчого провадження було додано перелік нерухомого майна боржника, на яке з метою забезпечення виконання вимог виконавчого документа є доцільним накласти арешт.

Так, державним виконавцем 31.07.2018 року винесено постанову про арешт майна боржника у ВП № 56885471. Отже, державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень спосіб, що передбачені Конституцією України та Законом.

Щодо зобов`язання вчинити дії, то посилається на роз`яснення, надане судам в п. 18 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ віл 21.05.2012 року, яке зводиться до того, що суд не має права зобов`язувати держави виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом можуть здійснюватися державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної вик служби.

Тобто, що суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями). Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Підсумовуючи викладене, зазначає, що суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження державного виконавця (державної виконавчої служби) щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до їх компетенції.

Також від імені третьої особи головним державним виконавцем І.В.Косіновим 14.06.2021 року надані письмові пояснення щодо позову, в яких просить він відмовити в повному обсязі у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з майна.

Зазначає, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження № 56885471 по виконанню виконавчого листа № 759/13821/15-ц від 21.03.2018 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва, про стягнення з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 коштів за договорами банківського вкладу у розмірі 347696 доларів США, що еквівалентно 9380838,08 грн., нараховані проценти у розмірі 37715,74 доларів США, що еквівалентно 1017570,67 грн., 3% річних від простроченої суми з 22.10.2014 року по 28.08.2015 року у розмірі 9851,76 доларів США, що еквівалентно 265800,48 грн., пеню в розмірі 10664209,20 грн., а всього 395263,50 доларів США та 10664209,20 грн.

Виконавчий документ надійшов на виконання до відділу 30.07.2018 року, виконавче провадження зареєстровано в АСВП за №56885471.

31.07.2018 року державним виконавцем в порядку ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2018 року був зазначений перелік нерухомого майна, належного боржнику на праві власності, із зазначенням необхідності накладення арешту на таке майно, з метою забезпечення виконання вимог виконавчого документа.

Статтею 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Таким чином, зазначає, 31.07.2018 року державним виконавцем було правомірно винесено постанову про арешт майна боржника в порядку ст.56 Закону, згідно якої арешт накладено на 72 об`єкти нерухомості, належного боржнику на праві власності, серед яких квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

26.12.2018 року на адресу відділу надійшла постанова директора Департаменту державної виконавчої служби про передачу виконавчого провадження від 19.12.2018 року на виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

27.12.2018 року державним виконавцем винесено постанову про передачу виконавчого провадження №56885471 та направлено оригінали матеріалів виконавчого провадження №56885471 на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Враховуючи викладене, у відділу відсутня можливість надати копії матеріалів виконавчого провадження.

Між тим, вказує, що ст.59 Закону передбачений перелік підстав для зняття арешту з майна боржника. Так, ч.1 цієї статті передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.10.2021 року призначене судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача та представник відповівдача-1 у судовому засіданні підтримали викладені в заявах по суті свої правові позиції.

Відповідач-2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом, будь-яких заяв по суті не надав.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною першою ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що, виходячи зі змісту судових рішень в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», 3-я особа: ОСОБА_3 , про скасування державної реєстрації та запису про передачу права власності на предмет іпотеки, 12.11.2004 року між позивачем та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (після зміни організаційно - правової форми Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») був укладений кредитний договір № К2Н0СР00260211, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 33 108, 00 доларів США з кінцевим терміном повернення 12.11.2019 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами в цей же день був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 309, предметом якого є квартира, загальною площею 43,60 кв. м, житловою площею 29,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З моменту укладання кредитного договору та до 2015 року умови кредитного договору виконувались належним чином, залишок за тілом кредиту складав близько 8 000,00 дол. США.

Кредит у 2015 році позичальником погашався несвоєчасно, тому банк з відповідним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва, рішенням якого від 06.09.2016 року, що набрало законної сили, з позивача як позичальника та поручителів за кредитним договором на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 647,99 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 412 537,19 грн.

11.10.2016 року на виконання рішення суду позивачем було сплачено на користь відповідача 11 600,00 дол. США та судовий збір у розмірі 7 930,00 грн.

Рішення суду відповідачем, як стягувачем, до виконання в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», не зверталося, а 06.10.2016 року відповідач задовольнив свою вимогу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, незважаючи на рішення суду, що не набрало законної сили та сплачену на його виконання суму, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р. О., яким 03.10.2016 року як державним реєстратором на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 31674455, внесено запис №16693850, відповідно до якого право власності на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 43,60 кв. м, житловою площею 29,50 кв. м, належну на праві власності позивачу, зареєстровано за АТ КБ «Приват Банк», що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19.02.2018 року, виходячи із порушення при зверненні стягнення на предмет іпотеки вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які підлягають застосуванню в даних правовідносинах, за позовом позивача скасовано державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: реєстрацію права власності та запису про передачу права власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на спірну квартиру шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31674455 від 03 жовтня 2016 року, та скасування запису про право власності № 16693850, внесені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р. О.

Постановою Київського апеляційного суду від 28.11.2018 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19.02.2018 року скасовано тау задоволені позову відмовлено, з посиланням на те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин, а рішення про реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на предмет іпотеки відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягає скасуванню з підстав, викладених у позові.

Між тим, постановою Верховного Суду від 08.07.2020 року постанову Київського апеляційного суду від 28.11.2018 року скасовано, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19.02.2018 року залишено в силі з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові, зокрема, того, що є підстави для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

23.09.2020 року на підставі постанови Верховного Суду від 08.07.2020 року та рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19.02.2018 року позивачем було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Разом з тим, 31.07.2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) І.В.Косіновим винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, зареєстрованого в АСВП за № 56885471, по виконанню виконавчого листа № 759/13821/15-ц від 21.03.2018 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 коштів за договорами банківського вкладу у розмірі 347696 доларів США, що еквівалентно 9380838,08 грн., нараховані проценти у розмірі 37715,74 доларів США, що еквівалентно 1017570,67 грн., 3% річних від простроченої суми з 22.10.2014 року по 28.08.2015 року у розмірі 9851,76 доларів США, що еквівалентно 265800,48 грн., пеню в розмірі 10664209,20 грн., а всього 395263,50 доларів США та 10664209,20 грн.

В заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження був також зазначений перелік нерухомого майна, належного боржнику на праві власності, із зазначенням необхідності накладення арешту на таке майно, з метою забезпечення виконання виконавчого документа.

31.07.2018 року державним виконавцем в порядку ст.56 Закону України «Про виконавче провадження`було винесено постанову про арешт майна боржника, згідно якої арешт накладено на 72 об`єкти нерухомості, належного боржнику на праві власності, серед яких квартира АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Стороною виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подана скарга.

Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст. 60 Закону про виконавче провадження.

За роз`ясненнями, викладеними у п.п.2,5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Між тим, нормами ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Також Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Таким чином, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності власника, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд вважає, що наведе вище свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження його майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), третя особа відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (м. Запоріжжя, пр. Соборний, 164, ), про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Косінова І.В. про арешт майна боржника від 31 липня 2018 року у виконавчому провадженні № 56885471.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 21 січня 2022 року.

Суддя: