Справа № 192/1400/17
Провадження № 2/192/4/22
РІШЕННЯ

Іменем України

18 січня 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Стрельникова О.О.

за участю: секретаря судового засідання - Савчукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, який неодноразово уточнював (Т. 1 а.с. 55-56, Т. 2 а.с. 2, 166).

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що за договором відступлення права вимоги №114/26-02 від 30 вересня 2016 року їм перейшло право вимоги за кредитним договором №014/3178/85/143460 від 01 лютого 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

Також позивач набув прав Іпотекодержателя земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором в нього виникла заборгованість в розмірі 4348457 грн. 10 коп.

Тому просили в порядку погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить відповідачу, а саме: земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площа якої складає 0,52 га в межах згідно з планом, цільове призначення земельної ділянки 0,25 га для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :03:001:0361, цільове призначення земельної ділянки 0,27 га для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер :03:001:0362, шляхом проведення прилюдних торгів під час здійснення виконавчого провадження з початковою ціною продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Представник позивача в судове засідання не з`явився про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, у відповідність до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, судом постановлено проводити розгляд справи на підставі наявних доказів.

Наданий відповідачем відзив від 20 липня 2020 року судом не враховується, оскільки до даного відзиву не надано доказів направлення його копії позивачу (Т. 2 а.с. 67-72).

Згідно наданих письмових пояснень відповідача по суті позову, він просить в задоволені вимог позивача відмовити, оскільки відсутні докази наявності правових підстав у позивача для задоволення позовних вимог, а також відсутні позивачем не дотримано порядку звернення на предмет іпотеки, оскільки вимога про виконання зобов`язання направлена за невірною адресою, при цьому суму боргу не підтверджено (Т. 2 а.с. 36-38, 95-98).

Ухвалою суду від 10 листопада 2020 року провадження у справі зупинялось до набрання законної сили остаточного судового рішення по цивільній справі № 192/1715/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія», Публічного акціонерного товариства «ВЕКТОР БАНК», Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович про визнання недійсними правочинів (Т. 2 а.с. 119).

Ухвалою суду від 11 червня 2021 року провадження у справі поновлено (Т. 2 а.с. 137).

Суд, з`ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору №014/3178/85/143460 від 01 лютого 2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , відповідач отримав кредит в розмірі 16000 дол. США на придбання нерухомості, а саме земельної ділянки площею 0,52 га за адресою: АДРЕСА_1 . строк дії договору з 01 лютого 2008 року по 01 лютого 2028 року (Т. 1 а.с. 9-12).

На забезпечення вимог вказаного кредитного договору ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки №014/3178/85/143460/11 від 01 лютого 2008 року, згідно якого даний договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №014/3178/85/143460 від 01 лютого 2008 року. Предметом іпотеки є земельна ділянка площею 0,52 га за адресою: АДРЕСА_1 , загальна вартість іпотеки визначена сторонами договору 101244 грн. (Т. 1 а.с. 13-15).

Відповідно до договору відступлення права вимоги №114/26 від 30 вересня 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило Публічному акціонерному товариству «ВЕКТОР БАНК» право вимоги за кредитним договором №014/3178/85/143460 від 01 лютого 2008 року (Т. 1 а.с. 16-17).

Згідно договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 10 жовтня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ВЕКТОР БАНК», до ПАТ «ВЕКТОР БАНК» перейшли права за договором іпотеки №014/3178/85/143460/11 від 01 лютого 2008 року (Т. 1 а.с. 18-19).

Відповідно до договору відступлення права вимоги №114/26-2 від 30 вересня 2016 року ПАТ «ВЕКТОР БАНК» відступило ТОВ «Українська факторингова компанія» право вимоги за кредитним договором №014/3178/85/143460 від 01 лютого 2008 року (Т. 1 а.с. 20-23).

Згідно договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 10 жовтня 2016 року між ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та ТОВ «Українська факторингова компанія», до позивача перейшли права за договором іпотеки №014/3178/85/143460/11 від 01 лютого 2008 року (Т. 1 а.с. 24-25).

Вимогою про усунення порушення від 02 лютого 2017 року, відповідача повідомлено про його обов`язок сплати заборгованості за кредитним договором на користь позивача в розмірі 4348457 грн. 10 коп., оскільки останньому перейшло право вимоги за кредитним договором №014/3178/85/143460 від 01 лютого 2008 року, а також у разі не виконання вимог кредитора, про намір кредитора звернути стягнення на предмет іпотеки. Зазначена вимога була направлена за зареєстрованою адресою позивача (Т. 1 а.с. 26-27).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 лютого 2017 року, ОСОБА_1 належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,52 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, при цьому за даною земельною ділянкою міститься запис про державну реєстрацію іпотеки за договором іпотеки №014/3178/85/143460/11 від 01 лютого 2008 року, іпотекодержатель ТОВ «Українська факторингова компанія» (Т. 1 а.с. 28).

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю.

Оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки, та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, а тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з частинами першою та другою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Як вбачається з уточненої позовної заяви, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в розмірі 4348457 грн. 10 коп., з яких: 407348 грн. 99 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 451784 грн. 98 коп. - заборгованість за процентами, 3489323 грн. 13 коп. - сума пені (Т. 1 а.с. 2).

При цьому враховуючи положення ст. 39 Закону України «Про іпотеку», в рішенні суду обов`язково повинно бути зазначено загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Але позивачем жодним чином не обґрунтовано суду зазначену суму заборгованості, не надано розрахунок заборгованості, його складові, а саме період нарахування відсотків та пені.

При цьому доданий до договору відступлення права вимоги №114/26-2 від 30 вересня 2016 року реєстр боржників, не містить зазначеного розрахунку, і в загалі є нечитабельним (Т. 1 а.с. 23).

Також слід зауважити, що вказуючи в уточненій позовній заяві, характерні ознаки земельної ділянки, а саме кадастрові номера, позивач не обґрунтував і не надав суду жодного доказу на підтвердження присвоєння зазначеній земельній ділянці таких кадастрових номерів.

При цьому суд зазначає, що земельна ділянка, на яку просить звернути стягнення позивач має цільове призначення - обслуговування житлового будинку, хоча якого саме житлового будинку, чи розташований на земельній ділянці будь-який об`єкт нерухомості ні матеріли справи ні позовна заява відомостей не містить.

Згідно ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено суду розмір заборгованості і його складові, що позбавляє суд можливості визначитись із розміром заборгованості, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки та описом нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя і тому суд вважає, що в задоволені позову позивача слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 525, 526, 611, 1054 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія», яке розташоване: м. Київ, вул. Дмитрієвська, буд. 18/24, , ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 40235074 до ОСОБА_1 , який мешкає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 18 січня 2022 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.