Справа № 464/7287/21
пр.№ 2/464/43/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Борачка М.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування збитків, -

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

На розгляд до Сихівського районного суду міста Львова надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , у якій позивач просить стягнути з відповідача завданні збитки в розмірі 6313,25 гривень.

Ухвалою від 05.11.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.05.2020 між ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» та ОСОБА_3 укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № -10-01, предметом якого є автомобіль Toyota RAV4 д.н.з. НОМЕР_1 . 04.12.2020 у м. Львові за участю зазначеного автомобіля під керуванням ОСОБА_4 і автомобіля Citroen C4, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_2 сталася ДТП, внаслідок якої автомобілю Toyota RAV4 завдані механічні пошкодження.

ПрАТ «СК «Вусо» сплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля Toyota RAV4, що становило 26797,64 грн. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яке на момент ДТП відповідно до Полісу № 182867642 виступало страховиком власника автомобіля Citroen C4, д.н.з. НОМЕР_2 , відшкодувало ПрАТ «СК «Вусо» частину завданих відповідачем збитків у розмірі 20484,39 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням за полісом № 182867642 становить 6313,25 грн.

Відповідно до Договору цесії № 07/07/2021 від 07.07.2021 право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого ПрАТ «СК «Вусо» страхового відшкодування за Договором № -10-01 від 26.05.2020 перейшло до ФОП ОСОБА_1 .

Покликаючись на ст. ст. 22, 1192, 1194 ЦК України, позивач стверджує, що різниця між фактичним розміром збитків (вартістю відновлювального ремонту) та страховим відшкодуванням за Полісом № 182867642 має бути сплачена відповідачем на його користь.

Зазначене стало підставою для звернення до суду із цією позовною заявою.

Аргументи відповідача.

Відповідач своїм правом на висловлення заперечень проти позову, передбаченим ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), не скористався та не подав до суду відзив на позовну заяву.

Аргументи третьої особи.

Третя особа ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» подало до суду пояснення від 20.12.2021, у якому просило розгляд справи проводити без його участі.

У поданих суду поясненнях ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» також вказало, що на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону «Про обов`язкове страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно із ст. 29, п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані із відновлювальним ремонтом транспортного засобу із урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як зазначає третя особа, визначення та оцінка розміру збитків проводилося нею на підставі Рахунку-фактури № ДМ00012309 від 07.12.2020, складеного ТзОВ «Сервісний центр «Діамант», яке проводило відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля.

Відповідно до Розрахунку суми страхового відшкодування від 04.01.2021, виконаного третьою особою, вартістьдеталей пошкодженого транспортного засобу, які підлягали заміні становив 21714,90 грн., вартість матеріалів та робіт 5082,74 грн. З урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових транспортного засобу 0,171, який був визначений представником третьої особи у відповідному Розрахунку коефіцієнту фізичного зносу від 29.12.2020, розмір матеріального збитку був зменшений до 23084,39 грн.

Відтак, розмір страхового відшкодування розраховувався наступним чином: 23084,39 грн. мінус 2600 грн. франшизи згідно полісу страхування № 182867642 дорівнює 20484,39 грн.

Вказана сума була виплачена третьою особою на користь ПрАТ «СК «Вусо», а тому у даному випадку ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виконало обов`язок зі сплати страхового відшкодування у повному обсязі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

26.05.2020 між ПрАТ «Страхова компанія «Вусо», як страховиком, та ОСОБА_3 , як страхувальником, укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № -10-01 (надалі Договір страхування) зі строком дії до 25.05.2021, предметом якого став транспортний засіб автомобіль Toyota RAV4, номер кузова (шасі) НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 , страхова сума 1169093,00 грн., особи, допущені до керування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Власником вказаного транспортного засобу (ТЗ) є ОСОБА_3 , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до п. 34.2.3 Договору страхування страховик взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Згідно із п. 25.2 Договору страхування страховим випадком за цим договором є понесення збитків страхувальником в результаті настання подій, передбачених п. 25.1 цього договору, внаслідок яких виникає зобов`язання страховика здійснити виплату страхового відшкодування. Як передбачено п. 25.1.1 Договору страхування такою подією є дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до п. 32.3 Договору страхування страхове відшкодування виплачується у розмірі прямого збитку, але не більше страхової суми, визначеної на відповідний період страхування цього договору, із вирахуванням відповідної франшизи, зазначеної у п. 9 цього договору.

Додатковою угодою № 1 до Договору страхування від 26.05.2020 визначено, що розмір франшизи за ризиком ДТП дорівнює 0 % від вартості авто, за умови, що особа, винна у скоєнні ДТП, встановлена, і ця особа не водій застрахованого ТЗ.

04.12.2020 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 складено та засвідчено підписами Європротокол (повідомлення про ДТП), згідно із яким 04.12.2020 о 16:02 по вул. Героїв Майдану, 30 у м. Львові за участю автомобіля автомобіль Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 і автомобіля Citroen C4, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , сталася ДТП, внаслідок якої автомобілю Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_1 завдані механічні пошкодження.

Зі змісту вказаного Європротоколу вбачається, що відповідач свою вину у вчиненні ДТП визнає повністю.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Citroen C4, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 182867642 в ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

За цим полісом ліміт відповідальності ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за шкоду, заподіяну майну становить 130,000.00 грн., франшиза 2,600.00 грн., транспортний засіб Citroen C4, д.н.з. НОМЕР_2 .

07.12.2020 оцінювачем ПрАТ «СК «Вусо» складено Акт (протокол) огляду ТЗ Заяву на виплату, у якому зафіксовано перелік пошкоджень ТЗ Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_1 , що були отримані при обставинах ДТП від 04.12.2020, та визначено, що ремонт ТЗ буде відбуватись на СТО: ТОВ «Сервісний центр «Діамант» (). Вказаний Акт складався у присутності потерпілого ОСОБА_3 , що підтверджується його підписом.

Відповідно до Рахунку-фактури № ДМ00012309 від 07.12.2020, виставленого ТОВ «Сервісний центр «Діамант» (), розмір відновлювального ремонту ТЗ Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_1 , який повинен сплатити ОСОБА_3 , становив 26797,64 грн. (із ПДВ).

14.12.2020 ПрАТ «СК «Вусо» складено страховий акт № 2081431-1, згідно якого прийнято рішення виплатити страхове відшкодування у розмірі 26797,64 грн. на користь ТОВ «Сервісний центр «Діамант», що виконувало відновлювальний ремонт відповідного ТЗ.

Згідно платіжного доручення № 37232 від 14.12.2020 ПрАТ «СК «Вусо» перерахувало ТОВ «Сервісний центр «Діамант» вказану вище суму страхового відшкодування.

Відповідно до Розрахунку суми страхового відшкодування від 04.01.2021, виконаного ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі Рахунку-фактури № ДМ00012309 від 07.12.2020, страхове відшкодування згідно Полісу страхування № 182867642 становить 20484,39 грн. та розраховане наступним чином: до 18001,65 грн. (вартість замінених під час відновлювального ремонту деталей із врахуванням 17,10 % зносу) додати вартість робіт та матеріалів (5082,74 грн.) та відняти від отриманоїсуми 2600 грн. франшизи. Зазначений коефіцієнт фізичного зносу в розмірі 0,171 (що еквівалентно 17,10 %) був розрахований аварійним комісаром ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що відображено у Розрахунку коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ від 29.12.2020.

Судом встановлено, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», на виконання своїх зобов`язань за страховим полісом № 182867642 сплатив на користь страховика ОСОБА_3 ПрАТ «Страхова компанія «Вусо», 20484,39 грн., що підтверджується Довідкою-підтвердженням про надходження коштів вих. № 1038 від 29.09.2021; призначення платежу: «Страх. відшкод. зг. пол. № 182867642 ПрАТ «СК «Вусо», ЄДРПОУ: 31650052, без ПДВ».

07.07.2021 між ПрАТ «Страхова компанія «Вусо», як первісним кредитором, та ФОП ОСОБА_1 , як новим кредитором, укладено Договір цесії № 07/07/2021, згідно із п. 2.1 якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору право вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та в строки встановлені цим договором. Відповідно до п. 3.1.3. право вимоги переходить до нового кредитора із моменту перерахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора.

У Додатку № 1 до Договору цесії від 07.07.2021 сторони погодили, що від ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» до позивача переходить право вимоги, зокрема за Договором страхування № -10-01 до відповідача на суму 6313,25 грн.

Відповідно до наявного у матеріалах справи листа ПрАТ «СК «Вусо» підтверджує факт відступлення свого права вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Договором №-10-01 від 26.05.2020 до відповідача у даній справі на суму 6313,25 грн. ФОП ОСОБА_1 на підставі Договору № 07/07/2021 від 07.07.2021.

ОЦІНКА СУДУ.

Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку про те, що між учасниками спірних матеріальних правовідносин виникнуло декілька зобов`язань:

- договірне зобов`язання між страховиком ПрАТ «СК «Вусо» та страхувальником ОСОБА_3 (потерпілим) - за Договором добровільного страхування № -10-01 (право вимоги за яким було відступлено позивачу);

- договірне зобов`язання між страховиком ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та страхувальником ОСОБА_5 за договором обов`язкового страхування згідно Полісу № 182867642;

- деліктне зобов`язання між потерпілим ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 (заподіювачем шкоди) - із завдання шкоди внаслідок ДТП (кредитором у якому на підставі Договору цесії став позивач).

- договірне зобов`язання між ПрАТ «СК «Вусо» та позивачем ФОП ОСОБА_1 згідно Договору цесії, на підставі якого до останнього перейшло право вимоги за Договором добровільного страхування № -10-01 у сумі 6313,25 грн.

Зважаючи на викладене до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), які врегульовують зобов`язальні правовідносини, що виникають на підставі договорів страхування, правовідносини щодо відшкодування шкоди; а також норми актів спеціального законодавства у сфері страхування.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР (надалі Закон №85/96-ВР) страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону № 85/96-ВР). Добровільним може бути, зокрема страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону № 85/96-ВР).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону № 85/96-ВР. До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Договірні правовідносини, які виникли між страховиком ПрАТ «СК «Вусо» та страхувальником ОСОБА_3 , врегульовані, зокрема Законом № 85/96-ВР, а договірні правовідносини страховика ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та страхувальника ОСОБА_5 Законом № 1961-IV.

Як встановлено п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону № 85/96-ВР при настанні страхового випадку страх овик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Страхове відшкодування це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник (частини 16-17 ст. 9 Закону № 85/96-ВР).

Страховим випадком вважається подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (ч. 2 ст. 8 Закону № 85/96-ВР).

Судом встановлено, що 04.12.2020 у м. Львові із вини відповідача ОСОБА_2 відбулася ДТП (страховий випадок згідно Договору страхування), внаслідок якої автомобілю ОСОБА_3 . Toyota RAV4 д.н.з. НОМЕР_1 завдані механічні пошкодження. Вказана обставина підтверджується наявним в матеріалах справи Європротоколом, який оцінюється судом як належний, допустимий та достовірний доказ поданий на підтвердження вини відповідача у ДТП.

При цьому, суд зазначає, що непритягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 29.04.2020 у справі № 638/1557/18).

З`ясовано, що на виконання Договору страхування № -10-01 ПрАТ «СК «Вусо» виплатило потерпілому ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 26797,64 грн., що дорівнює вартості відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу автомобіля Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_1 , що свідчить про виконання ним своїх зобов`язань за Договором страхування № -10-01

За змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону № 85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Враховуючи викладене вище, до ПрАТ «СК «Вусо» в силу норм ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону № 85/96-ВР перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні (відповідача ОСОБА_2 ), тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

А відтак, позивачем помилково кваліфіковано спірні правовідносини як такі, що виникли у порядку регресу.

Відповідні висновки узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.

Як встановив суд, страховик ПрАТ «СК «Вусо», якому належало право вимоги до заподіювача шкоди в порядку суброгації, на підставі Договору цесії відступив таке право вимоги за Договором страхування на користь позивача, внаслідок чого у деліктному зобов`язанні відбулася заміна кредитора.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, саме позивачу належить право вимоги до заподіювача шкоди (відповідача ОСОБА_2 ) у деліктному зобов`язанні.

Зважаючи на те, що у даній справі деліктні правовідносини, які первинно виникли між потерпілим ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 , нерозривно пов`язані із відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступив страховик ОСОБА_5 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», який сплатив на користь страховика потерпілого 20484,39 грн.

Як зазначено у ст. 3 Закону України № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 цього ж Закону страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092).

Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а зменшує її на коефіцієнт фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Разом з цим, за змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як встановлено ч. 2 ст. 1187 ЦК України майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку

Згідно із ст. 1192 ЦК України особа, яка завдала шкоди майну, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При застосуванні вищезазначених норм до спірних правовідносин, суд зауважує, що обсяг відповідальності страховика за договором страхування обмежений нормами Закону №1961-IV, в той час як завдавач шкоди в силу норм ЦК України зобов`язаний відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

У постанові Верховного Суду від 07.02.2019 у справі № 645/3746/16 зроблено правовий висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

Таким чином, для з`ясування наявності підстав для задоволення позову у даній справі необхідним є встановлення розміру матеріальних збитків, які були завдані потерпілому ОСОБА_3 в результаті ДТП, зокрема шляхом встановлення значення коефіцієнта фізичного зносу складових пошкодженого транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути із відповідача збитки у розмірі 6313,25 грн., які становлять різницю між розміром відновлювального ремонту (26797,64 грн.) та страховим відшкодуванням за полісом № 182867642, яке здійснив страховик ОСОБА_5 (20484,39 грн.).

Обґрунтовуючи розмір шкоди, завданий потерпілому в результаті ДТП, позивач покликається на опис пошкоджень транспортного засобу Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_1 та рахунок-фактуру, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становила 26797,64 грн.

Окрім цього, у матеріалах справи міститься складений аварійним комісаром ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» Розрахунок коефіцієнту фізичного зносу КТЗ від 29.12.2020, відповідно до якого зазначений коефіцієнт дорівнює 0,171. Застосувавши зазначений коефіцієнт фізичного зносу до вартості складових ТЗ, які були замінені під час ремонту, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» визначило, щорозмір матеріального збитку становив 23084,39 грн. Зменшивши зазначену суму на суму франшизи, ПрАТ «УСК«Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відшкодувало ПрАТ «СК «Вусо» частину завданих відповідачем збитків у розмірі 20484,39 грн.

Надаючи оцінку вищепереліченим доказам, суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається із Розрахунку розміру страхового відшкодування від 29.12.2020, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» при визначенні суми страхового відшкодування, сплаченого у подальшому на користь ПрАТ «СК «Вусо», вирахувало із цієї суми франшизу, розмір якої згідно Полісу № 182867642 становив 2600 грн.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, безумовна імперативність зменшення суми страхового відшкодування на суму франшизи у випадку завдання шкоди майну потерпілих встановлена законом. Враховуючи те, що згідно із ст. 1192 ЦК України, особа, яка завдала шкоди майну, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, суд приходить до висновку, що франшиза у розмірі 2600 грн. підлягає стягненню із відповідача, як з винної особи.

Відтак, вимога позивача про стягнення із відповідача 2600 грн. підлягає задоволенню.

Водночас, у задоволенні вимоги про стягнення решти суми заборгованості у розмірі 3713,25 грн., суд відмовляє, з огляду на таке.

За змістом пункту 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, а відтак для встановлення розміру матеріальних збитків, завданих внаслідок настання страхового випадку, обов`язковим є проведення експертизи або оцінки майна.

Згідно правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 19.09.2018 у справі № 753/21177/16-ц визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна», майнових прав та професійну оціночну діяльність та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач не подав до суду звіту про оцінку майна на підтвердження завданих належного йому автомобілю пошкоджень і розміру збитків або відповідного висновку автотоварознавчої експертизи та не скористався своїм процесуальним правом на звернення із клопотанням про проведення у справі автотоварознавчої експертизи.

Зважаючи на це, вимога про стягнення із відповідача частини розміру збитків у сумі 3713,25 грн. не доведена належним засобом доказування, а тому задоволенню не підлягає.

При цьому, суд зауважує, що поданий позивачем рахунок-фактура № ДМ00012309 від 07.12.2020, у якому відображена вартість відновлювального ремонту, не надає можливість встановити, чи дійсно витрати, понесені на здійснення ремонту автомобіля, були необхідними для відновлення порушеного права потерпілого та чи перебувають вони у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з діями відповідача під час вчинення ним ДТП 04.12.2020.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові від 18.01.2021 у справі № 372/1567/17 Верховний Суд вказав, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такої обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів, здійснює їх оцінку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення із відповідача на корить позивача завданих збитків у розмірі 2600 грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн. Зважаючи на те, що суд прийняв рішення про часткове задоволення позову у розмірі 2600 грн. із заявлених 6313,25 грн., то із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 373,91 грн.

Вирішуючи питання про розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню із відповідача, суд виходить із наступного.

Як встановлює ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У позовній заяві позивач також просить понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. покласти на відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано наступні докази:

1)Договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019, згідно із яким адвокат зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта.

2)Додаткову угоду № 431 до зазначеного договору про надання правової допомоги від 03.08.2021, згідно із яким сторони домовилися, що вартість послуг (гонорар) адвоката становить 4000 грн. Відповідно до цієї додаткової угоди адвокат надає клієнту наступні послуги: аналіз судової практики та обговорення із клієнтом правової позиції по справі (кількість витраченого часу 2 год., вартість послуги 1000,00 грн.); написання позовної заяви та підготовка документів для подання позову до суду (5 год. та 1500,00 грн. відповідно); супровід та контроль судової справи (1500 грн.).

3)Акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 03.08.2021, згідно із яким на надання послуг адвокатом витрачено 7 год., із яких 2 год. на аналіз судової практики та обговорення із клієнтом правової позиції по справі, 5 год. на написання позовної заяви та підготовку документів для подання позову до суду; а загальна вартість наданих послуг становить 2500,00 грн., тобто 1000,00 грн. та 1500,00 грн. за вищеперераховані послуги відповідно. Згідно Акту, Клієнтом було здійснено авансування послуг адвоката для здійснення супроводу та контролю судової справи у розмірі 1500,00 грн.

Позивач ФОП ОСОБА_1 оплатив адвокату Самойленку П.М. погоджену вартість правової допомоги у розмірі 4000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А900337886А61053 від 03.08.2021.

Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню із відповідача, суд керується положеннями п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню із відповідача, зменшується із 4000 грн. до 1647,32 грн.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 3 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.11.2021 по справі № 910/7520/20.

Оцінюючи розмір витрат на оплату послуг адвоката, який становить 4000 грн., на предмет їх відповідності критеріям, визначеним ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд звертає увагу його очевидну непропорційність у порівнянні із ціною позову, яка становить 6313,25 грн., та на його невідповідність складності справи.

Окрім цього, у поданих позивачем Додатковій угоді та Акті не вказано кількості годин, витрачених адвокатом на послугу: «здійснення супроводу та контролю судової справи», оплата за яку становить 1500,00 грн. та не конкретизовано, у чому саме полягає надана послуга, у зв`язку із чим неможливо встановити дійсний обсяг виконаної адвокатом роботи та чи співмірний він із вартістю цієї послуги, що вказує на її необґрунтованість.

Суд також критично оцінює визначену позивачем та його представником вартість витрат за надання послуги із написання позовної заяви та підготовки документів для подання позову до суду, оскільки при наданні такої послуги представником позивача не було вжито жодних дій щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», відповідно до вимог ст. 53 ЦПК України.

Більше того, підготовка документів для подання позову здійснена представником позивача не в повному обсязі, адже до суду не було подано, зокрема документи, у яких визначено суму страхового відшкодування, сплаченого ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ПрАТ «СК «Вусо» (Розрахунок коефіцієнту фізичного зносу КТЗ від 29.12.2020, Розрахунок суми страхового відшкодування від 04.01.2021).

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 766/7206/20, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зважаючи на все викладене вище, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, та враховуючи складність справи, витрачений адвокатом час, існуючі ринкові ціни адвокатських послуг, встановив, що розмір гонорару, визначений позивачем і його адвокатом, є завищеним щодо відповідача, а також необґрунтованими та непропорційними до предмета спору, а тому загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню із відповідача, становить 500 грн.

На підставі ст. ст. 3, 6, 12, 22, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1, 5, 7, 8, 9, 20, 27 Закону України «Про страхування», статей 979, 993, 1187, 1192, 1194 ЦК України, керуючись статтями 4, 10, 12, 71, 72, 76, 81, 89, 128, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 351-356 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути із ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдані збитки у порядку суброгації в розмірі 2600 гривень.

3.Стягнути із ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 373,94 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 гривень.

4.Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , юридична адреса - АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ідентифікаційний код юридичної особи 24175269, адреса місцезнаходження - 04050 м. Київ, вул. Глибочицька, 44.

Повне судове рішення складено 17 січня 2022 року, що є датою його ухвалення за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Головуючий Борачок М.В.