Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2-з/641/8/2022 Справа № 645/8004/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 року Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі :

головуючого судді Колодяжної І.М.

за участю секретаря судового засідання Шумейко С.О.

справа №645/8004/21

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню , -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходиться вищевказана цивільна справа .

До суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій він просить зупинити стягнення по виконавчому провадженню №67094566 від 11.10.2021 року відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича №128205 від 10.06.2021 року про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості в розмірі 15 974,00 грн. посилаючись на те, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Нелюбою М.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67094566 . Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того , що кошти позивача будуть стягнуті , а позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду, тому позивач вважає, що є всі підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

За змістом пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріусу належить до виконавчих документів.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 колегія суддів дійшла висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи , у провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», про визнання виконавчого напису таким , що не підлягає виконанню .

Предметом спору між сторонами справи є законність виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем за номером №128205, яким стягнуто з позивача на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості в розмірі 15 974,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства.

Постановою приватного виконавця Нелюбою М.А. від 11.10.2021 року відкрито виконавче провадження № 67094566 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису .

Отже, матеріали справи свідчать, що предметом спору у справі є визнання вищевказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зі змісту позовної заяви вбачається наявність спору між сторонами. Оскільки ОСОБА_2 оспорює виконавчий напис, яким стягнуто грошові кошти, та цей напис знаходиться на виконанні у приватного виконавця, то вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення є співмірним із заявленими вимогами.

Викладені обставини, ураховуючи положення статті 149 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, утруднити повернення коштів позивачці і відновлення її порушеного права.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним в ухвалах Верховного Суду в аналогічних справах, зокрема, від 13 червня 2019 року у справі № 760/25536/18, провадження № 61-6221ск19; від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19, провадження № 61-21991св19.

При цьому, суд зазначає, що заходи забезпечення позову є тимчасовими і в разі вирішення спору між сторонами можуть бути скасовані.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд виходить з того, що позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, може бути забезпечено шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оспорюється боржником у судовому порядку ,що прямо передбачено пунктом 6 частини першої статті 150 ЦПК України.

Натомість, зупинення виконавчого провадження належить до виключної компетенції виконавця, а тому суд не має правових підстав для забезпечення позову шляхом зупинення виконання виконавчого провадження.

Відповідні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 756/2625/19, провадження № 61-14241св19.

Пунктом 2 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій уразі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Тобто до компетенції виконавця належить винесення відповідної постанови про зупинення вчинення виконавчих дій внаслідок зупинення судом стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого документа.

Однак, суд не вправі вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження, оскільки такі дії не є повноваженнями суду, а є виключними повноваженнями виконавця.

Таким чином, з урахуванням предмету та підстав заявленого позову, виходячи з прохальної частини заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд вважає за необхідне заяву позивача про забезпечення позову задовольнити .

Оскільки справа по суті позовних вимог не розглядається, питання щодо судових витрат наразі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити .

Вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 10.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем за номером 128205 , яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість у розмірі 15 974 грн..

Боржник у виконавчому написі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Визначити виконавцем ухвали суду приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Нелюба Марина Анатоліївна.

Копію ухвали направити для виконання приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Нелюбі Марині Анатоліївні та сторонам для відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо судового рішення за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через Комінтернівський районний суд м. Харкова.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя -І. М. Колодяжна