Провадження №: 2/755/1605/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про повернення позовної заяви

"19" січня 2022 р. м.Київ

Cуддя Дніпровського районного суду міста Києва Коваленко І.В., вивчивши на відповідність вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми, -

в с т а н о в и л а :

15.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми.

17.12.2021 р. в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Коваленко І.В.

22.12.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву, у зв`язку з недодержанням вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених недоліків, який не може перевищувати п`яти днів із дня отримання копії вказаної ухвали.

Зокрема, в ухвалі суду були зазначені наступні недоліки позовної заяви: позивачем не зазначено повних анкетних даних сторін, зокрема: адреси електронної пошти відповідача; не надано обґрунтованого розрахунку суми коштів відповідно до вимог чинного законодавства щодо нарахування та заявленої суми до стягнення у розмірі 257 500,73 грн. з відповідача, який має бути відображений у позовній заяві; позивачем не чітко викладено зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

17.01.2022 року до Дніпровського районного суду м. Києва від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, безпосередньо в якій позивач надає, на його думку, нову редакцію позовної заяви. При цьому, вказує, що адреси електронної пошти відповідача йому невідомі. Обґрунтованого розрахунку суми коштів відповідно до вимог чинного законодавства щодо нарахування та заявленої суми до стягнення у розмірі 257 500,73 грн. з відповідача, який має бути відображений у позовній заяві, позивач ОСОБА_1 не надає, а натомість вказує, що розрахунок складається із сум вказаних у попередньому договорі купівлі-продажу нерухомого майна - квартири, 3 процентів річних та інфляційних витрат відповідно до вимог ст.ст.536, 625, 693 ЦК України. Щодо вимоги чіткого викладення змісту позовних вимог: способу (способів) захисту прав або інтересів, передбаченого законом чи договором, або інший способу (способів) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Повідомив, що заходи досудового врегулювання спору ним не проводились.

Таким чином зі змісту поданої заяви убачається, що позивач не в повній мірі усунув недоліки позовної заяви, що були викладені в ухвалі суду від 22.12.2021 року.

Окрім того, в заяві про усунення недоліків позивач вважає, що дана справа не підсудні Дніпровському районному суду м. Києва, а тому підлягає передачі до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Як на підставу передачі даної справи за підсудністю до іншого суду позивач посилається на те, що предметом позову у справі є зобов`язання по відшкодуванню шкоди, які випливають з порушення умов попереднього договору купівлі-продажу квартири в АДРЕСА_1 в частині відмови передачі квартири у власність позивача, тобто в частині відмови передачі нерухомого майна, що знаходиться на території Києво-Святошинського району Київської області, тому даний спір є таким, що виник з приводу нерухомого майна, та має бути розглянутий за місцем розташування такого майна.

З даним твердженням позивача суд не може погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

За загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У частині першій статті 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Аналіз вказаних вимог процесуального законодавства свідчить про те, що словосполучення «із приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення; майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна, як об`єкта цивільних прав; виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном; оскільки спір у справі виник з приводу об`єкта нерухомого майна, то спір щодо майнових прав на вказане майно мав би розглядатись судом за місцезнаходженням майна.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18, провадження № 12-73 гс 20.

Як зазначено в постановах Верховного суду від 23.01.2018 у справі № 460/4286/16-ц та від 16.05.2018 у справі № 640/16548/16-ц до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, твердження позивача щодо необхідності передачі позовної заяви за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку ст. 30 ЦПК України за правилами виключної підсудності, з урахуванням місцезнаходження нерухомого майна, є помилковими, оскільки предметом позову ОСОБА_1 є стягнення грошових коштів, у зв`язку з невиконанням умов попереднього договору.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

З огляду на вищевикладене, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової сумипідлягає поверненню позивачу.

Частиною 7 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст. 185, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суддя -

п о с т а н о в и л а :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми- вважати такою, що не подана, та повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: І.В.Коваленко