Провадження № 2/643/2132/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2022 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Новакової Т.С.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, Харківська міська рада, про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 , із зняттям її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що двокімнатна квартира житловою площею 28,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 надана за договором житлового найму у 1980 році на склад сім`ї: ОСОБА_3 основний наймач, ОСОБА_2 дочка наймача, ОСОБА_1 син наймача. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, у зв`язку з чим рішенням виконкому Московської райради м. Харкова від 26.07.2005 № 283/10 змінено умови договору житлового найму та визнано основним наймачем ОСОБА_2 , яка виїхала та не мешкає у квартирі з 1987 року. На теперішній час у зазначеній квартирі мешкає один позивач, відповідач квартиру залишила добровільно, ніяких перешкод в проживанні та користуванні квартирою відповідачу не чинилися, в квартирі відсутні будь-які речі та майно відповідача, ОСОБА_4 квартирою не цікавиться та за комунальні послуги не сплачує. Місце фактичного проживання відповідача позивачу не відомо. Позивач вважає, що ОСОБА_2 втратила право користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки не мешкає у цій квартирі понад шість місяців без поважних причин, на підставі ст. ст. 71,72 ЖК України.

Ухвалою судді від 01.11.2021 відкрито провадження у справі, і за клопотанням позивача справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради надала до суду письмові пояснення на позовну заяву, в яких зазначає, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності та зареєстрована за територіальною громадою міста Харкова, в зв`язку з чим до участі в справі необхідно залучити в якості третьої особи Харківську міську раду.

Ухвалою суду від 16.12.2021 до участі в справі в якості третьої особи залучено територіальну громаду м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Третя особа Харківська міська рада надала письмові пояснення щодо позову, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду не надав належних, допустимих і достатніх письмових доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які можуть бути прийняті судом на підтвердження факту непроживання відповідача за місцем мешкання протягом певного часу; позовна заява не містить доказів, які б встановлювали причини відсутності відповідача у спірній квартирі; не надано жодних доказів щодо фактичного місця знаходження чи місця роботи відповідача. Визнання відповідача такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням порушить її конституційне право на житло, закріплене у ст. 47 Конституції України.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом, і підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 12.05.2017), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. від 24.11.2021.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 29.10.2021, у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 04.11.1992, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова від 26.07.2005 № 283/10 у зв`язку зі смертю наймача ОСОБА_3 , визнано ОСОБА_2 наймачем квартири АДРЕСА_1 на сім`ю з двох осіб: ОСОБА_2 наймач, ОСОБА_1 брат.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини».

Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст.10). При цьому, як вбачається із п.1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання.

Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності, та враховувати принцип пропорційності втручання у право на повагу до житла, гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про права людини 1950 року.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

У справах про наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Розглядаючи справу, суд має враховувати інтереси всіх сторін і вирішувати спір залежно від установленого та на підставі закону, а також враховуючи, що внаслідок визнання особи такою, що втратила право користування житлом, порушується право особи на житло.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження обставин, на які позивач посилається у позові, останнім додані: 1) лист ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області від 04.10.2021 про те, що ОСОБА_2 зі скаргами на створення для неї перешкод у користуванні житлом за адресою: АДРЕСА_2 , у період з 04.10.2020 по 04.10.2021 до ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області не зверталась; 2) акт обстеження житлового приміщення, складений 20.08.2021 за участю ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_6 ( АДРЕСА_4 ), підписаний останніми та ніким не засвідчений, про те що за адресою: АДРЕСА_2 вже понад десять років мешкає один ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Його сестра ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за вказаною адресою не мешкає понад десять років.

Суд вважає, що надані позивачем документи не є належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами на підтвердження факту непроживання відповідача за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , більше шести місяців без поважних причин.

Жодного доказу, який би об`єктивно свідчив про непроживання відповідача у вищезазначеній квартирі більше ніж півроку без поважних причин, позивачем суду не надано, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд покладає понесені позивачем витрати по сплаті судового збору на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 7, 10-13, 18, 76-81, 89, 128-131, 141, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 273-279 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , - відмовити.

Позивач - ОСОБА_1 АДРЕСА_5 .

Відповідач ОСОБА_2 - АДРЕСА_5 .

Треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, Харківська міська рада 61003 м. Харків, майдан Конституції, 7.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т. В. Поліщук