Провадження №2/337/426/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.,

за участю секретаря Сабліної А.А.

представника позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

14.12.2021р. до суду надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500,00 грн., але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, який мотивує тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі з 23.09.2017 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка наразі проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, її вихованням не займається, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. За її відомостями ОСОБА_2 не має офіційного постійного місця роботи, проте має освіту і змогу працювати, фізично здоровий, матеріальних зобов`язань перед іншими особами у відповідача немає, інших стягнень за виконавчими листами з нього не здійснюється, його матеріальне становище дає можливість забезпечувати потреби дитини.

Ухвалою суду від 15.12.2021р. за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження і призначено розгляд справи з викликом сторін.

28.12.2021р. відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, у задоволенні якого ухвалою суду від 12.01.2022р. було відмовлено.

10.01.2022р. від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що заперечує проти позовних вимог частково. Не заперечує проти самого обов`язку щодо сплати аліментів на утримання доньки в розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Проте, він не погоджується з вимогами позивачки щодо способу стягнення аліментів, а саме стягнення аліментів не у частці від заробітку платника аліментів, а у твердій грошовій сумі, а також щодо заявленого розміру аліментів у сумі 2500,00 грн. Вважає, що такий розмір є необґрунтованим та визначений позивачкою без врахування усіх обставин, що мають істотне значення, а саме, стану його здоров`я, його матеріального становища, наявності інших дітей, непрацездатних батьків та інших обставин. Так, він за рішенням суду сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/5 частки від його заробітку. Він є інвалідом 3-ї групи та йому встановлено часткову втрату працездатності за загальним захворюванням. Через наявні у нього захворювання він потребує вартісного лікування. У період з 01.01.2021р. по 10.12.2021р. він перебував на обліку в центрі зайнятості та до березня 2021р. отримував допомогу по безробіттю. З 10.12.2021р. він працевлаштувався на неповний робочий день до Палацу культури «Хортицький» на 0,75 ставки з окладом 3753,75грн. Крім того, у нього є непрацездатна мати, яка потребує лікування та якій він допомагає.

Представник позивачки ОСОБА_3 адвокат Мініна І.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Додатково пояснила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте проживають окремо. Донька сторін проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні та вихованні. Між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання дитини. Позивачка вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, а саме у розмірі 2500 грн., але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що він не має можливості сплачувати позивачці аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , 2018 р.н., у заявленому розмірі 2500,00 грн. щомісячно, оскільки він отримує низький дохід, має ще одну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5 , 2010 р.н., на утримання якого сплачує аліменти в розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку, він є інвалідом 3-ї групи та має низьку захворювань, через що витрачає багато коштів на лікування, надає допомогу своїй непрацездатній матері. Не заперечує сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 50% від розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що за його підрахунками на даний час становить 1250,00 грн.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Так, відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.09.2017 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після припинення подружніх відносин сторін проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні та вихованні.

Відповідно до копій довідок, які видані поліклінічним відділенням КНП «Міська лікарня №9» ЗМР, ОСОБА_2 з 31.08.2020р. по 14.09.2020р., з 12.09.2021р. по 19.09.2021р.перебував на лікуванні у лікаря-невропатолога.

Згідно з випискою КНП «Запорізька клінічна лікарня» ЗОР із медичної карти стаціонарного хворого №17104, ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 14.12.2020р. по 29.12.2020р. з діагнозом: Інша уточнена дегенерація між хребцевих дисків. Протрузія диску. Люмбалгія. Рецідівуючий перебіг. Помірно виражений больовий синдром. Довготривалий. Період реабілітації.

Згідно з випискою з акту огляду МСЕК від 09.12.2021р., відповідачу ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням строком до 01.01.2023р., протипоказана тяжка фізична праця, тривала ходьба.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 має неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого він сплачує аліменти в розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того встановлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку як безробітний, до 22.03.2021р. отримував виплату як безробітний.

Згідно з довідкою КЗ «Палац культури «Хортицький» №03-19/02 від 28.12.2021р., ОСОБА_7 з 10.12.2021р. працює на 0,75 ставки посади юрисконсульта 1 категорії з окладом 3753,75 грн.

Згідно з відомостями, які містяться у платіжних дорученнях та квитанціях наданих відповідачем ОСОБА_2 , він перераховував ОСОБА_3 грошові кошти із зазначенням коментаря до платежів: виплата аліментів на ОСОБА_4 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 1005,03грн., 19.11.2021р. 100,5 грн., 29.12.2021р. 251,26 грн.

Також судом встановлено, що ОСОБА_8 , яка мешкає у пгт Великий Бурлук Харківської області, є пенсіонеркою за віком, має певні захворювання. Відповідачем надано копію письмових пояснень ОСОБА_8 від 15.04.2020р., в яких вона зазначає, що її син ОСОБА_2 надає їй допомогу в розмірі 350 грн. щомісячно.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 2 ст.141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з ч.2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина 1 ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2, ч.3 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З`ясувавши повно та всебічно обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, проаналізувавши викладені норми законодавства, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі.

Так, суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 визнає свій обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пред`явлення до суду позову про стягнення аліментів вказує на те, що сторони як батьки дитини не досягли домовленості щодо способу виконання ними обов`язку утримувати дитину. Позов до суду подано матір`ю, з якою проживає дитина, а відтак, право вибору способу стягнення аліментів належить саме ОСОБА_3 , якою вимоги заявлено у твердій грошовій сумі.

З цих підстав, суд не бере до уваги заперечення відповідача, які містяться у відзиві на позовну заяву, щодо способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку.

Вирішуючи питання щодо конкретного розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з вимог ст.182 СК України та враховує, що донька сторін є малолітньою, даних про те, що дитина перебуває на диспансерному обліку в лікарняних закладах з будь-якими хронічними захворюваннями не надано, проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 , яка дані про свої доходи не надала.

Також суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 працездатного віку, офіційно працевлаштований, має дохід у вигляді заробітної плати, його оклад становить 3753,75 грн. на місяць, є інвалідом третьої групи, має ряд захворювань, має неповнолітнього сина, на утримання якого сплачує аліменти в розмірі 1/5 частки свого заробітку, має непрацездатну мати ОСОБА_8 .

Разом з тим, суду не надано доказів того, що власних доходів матері відповідача - ОСОБА_8 не вистачає для забезпечення її життєвих потреб, лікування тощо, що вона потребує матеріальної допомоги з боку свого сина - відповідача ОСОБА_2 . За таких обставин немає підстав вважати, що мати відповідача перебуває на його утриманні. Добровільне надання відповідачем своїй матері грошової допомоги, в даному випадку, не є тією обставиною, яка суттєво впливає на розмір аліментів на утримання дитини.

Також суд враховує, що за змістом положень ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення.

У 2021 році розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років становив від 1 921,00 грн. до 2 100,00 грн.

Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини до 6 років: з 01 січня 2022 року 2100,00 грн.; з 01 липня 2022 року 2201,00 грн.; з 01 грудня 2022 року 2272,00 грн.

З урахуванням динаміки прожиткового мінімуму слід враховувати, що вже з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини з часом значно дорожчає. З віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення гармонійного розвитку, освіти, відпочинку дитини тощо, що є загальнозрозумілим.

Також суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти задоволення позовних вимог про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі до 1250,00 грн.

Отже, беручи до уваги, що аліменти за своїм характером та суттю це кошти, що забезпечують нормальні повсякденні матеріальні умови життя дитини, обидва батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину, виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням сукупності усіх вищевказаних обставин, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1250,00 грн., але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.12.2021р. і до повноліття дитини.

Такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини, дотримання її права на забезпечення матеріальних потреб, не поставить в занадто скрутне матеріальне становище відповідача.

Заявлений позивачкою розмір аліментів в сумі 2500,00 грн., на думку суду, є завищеним і не відповідає встановленим судом конкретним обставинам справи та вимогам ст.182 СК України.

При зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів позивачка була звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір за ставками, які діяли на час звернення до суду з вказаним позовом, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.141, 180-184, 185, 191 СК України, ст.15, 16 ЦК України, ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.12.2021 року і до повноліття дитини.

В інший частині вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 січня 2022 року.

Суддя М.В.Сидорова