22-ц/804/271/22

Номер провадження 22-ц/804/271/22

П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
12 січня 2022 року м. Маріуполь
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Баркова В.М., Лопатіної М.Ю.,
секретар Вороніна М.М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача адвокат Царьова Олена Сергіївна,
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені і в інтересах якого діє адвокат Царьова Олена Сергіївна, на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 листопада 2021 року, ухвалену у складі судді Томіліна О.М., про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
В С Т А Н О В И В :
01.11.2021 року ОСОБА_1 вернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 боргу в розмірі 5586 доларів США. Строк договору діє до 18 грудня 2021 року, і позика повертається частинами щомісячно. Але позичальник порушує умови договору, борг не повертає, тому позивач вимагає дострокового повернення позики, що залишилася, та суми штрафу, передбаченого договором позики, за невиконання договору.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 листопада 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла представник ОСОБА_3 , про забезпечення позову відмовлено.
Не погодившись з даною ухвалою суду, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що висновки суду не відповідають обставинам спору, які дають усі підстави для вчинення таких заходів, які є співмірними та направленими на ефективний захист прав позивача. В заяві позивачем також належно обґрунтовано, яким чином невжиття заходів забезпечення позову ускладнить виконання рішення суду.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Царьова О.С. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 до суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, про відкладення розгляду не просили.
Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Царьову О.С., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не вказано підстав для забезпечення позову, оскільки не наведено обставин, які можуть унеможливити виконання рішення або утруднити його виконання - строк повного виконання зобов`язань по договору на час вирішення питання про забезпечення позову не настав, а доводи заявника про невиконання відповідачем рішення суду за результатами розгляду справи ґрунтуються лише на власних припущеннях.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Види забезпечення позову передбачено частиною 1 статті 150 ЦПК України; відповідно до положень даної норми процесуального права позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст.150 ЦПК України).
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позову, підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (Постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).
Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.
З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики у сумі 5586 доларів США, що на 01.11.2021 року еквівалентно 147309,52 грн, тобто пред`явлені ОСОБА_1 позовні вимоги є вимогами майнового характеру, а відтак, забезпечення їх накладенням арешту на нерухоме майно є обґрунтованим з точки зору позовних вимог. Позиція суду стосовно того, що строк виконання договору не настав, тому немає підстав для застосування заходів забезпечення позову, є передчасною, суперечить позовним вимогам.
Колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру є безпідставним, тому що з характеру позовних вимог, з урахуванням доказів у матеріалах справи, вбачається, що неприйняття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку відчуження вказаного нерухомого майна на користь інших осіб і відсутності іншого майна, за рахунок якого можливо виконання рішення суду.
Інших актуальних відомостей, які б дали можливість оцінити співмірність позовних вимог заявленому способу забезпечення позову, як того вимагає ч.3 ст.150 ЦПК України, суду не надано.
Таким чином, з огляду на пред`явлення вимог майнового характеру, які забезпечуються арештом майна, колегія суддів вважає, що позивач підстав для вжиття заявлених заходів забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на квартиру відповідача не надав.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, у зв`язку із чим ухвала від 16 листопада 2021 року підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову з інших підстав.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені і в інтересах якого діє адвокат Царьова Олена Сергіївна - задовольнити частково.
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 листопада 2021 року скасувати.
В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 , від імені і в інтересах якого діє адвокат Царьова Олена Сергіївна, про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 17 січня 2022 року.

Головуючий Мальцева Є.Є.

Судді Барков В.М.

Лопатіна М.Ю.