Справа № 337/996/18
Провадження № 2/337/71/2022
13 січня 2022 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя
у складі головуючого судді Кучерук І.Г.
з участю секретаря Смірнової А.О.
розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2018 року, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволені частково і стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором від 13.11.2007 року у розмірі 116639 грн. 87 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом 2440,46 грн.; заборгованість за процентами користування кредитом 108699,41 грн., пеня 5500 грн., та судові витрати у розмірі 1748 грн. 79 коп.
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2021 року заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2018 року, скасоване і справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
09.08.2021 року до суду, від представника відповідачки, надійшов відзив на позов, у якому вказано, що із позовною заявою не згоден у повному обсязі та позов не підлягає задоволенню.
Позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду щодо захисту прав, про що подана відповідна заява.
Відповідно до підписаної відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг № б/н від 13.11.2007 року, вона виявила бажання оформити на своє ім`я дебетову особисту карту, без зазначеного бажаного кредитного ліміту. Жодної суми бажаного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії в заяви-анкеті не зазначено.
При підписанні вказаної заяви, так і після її підписання, ОСОБА_2 не були надані для ознайомлення Умови та Правила надання Банківський послуг.
Банк не ознайомив відповідача з їх змістом, чим порушив права споживача фінансових послуг.
Виходячи зі змісту позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк», твердження Позивача щодо правовідносин з банком, є для відповідача новиною - оскільки банк не погоджував із нею, як зі стороною договірних відносин, такі положення та навіть не повідомив про їх наявність будь де чи то в Умовах чи то в Тарифах.
Вважає недоведеними позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», оскільки розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є некоректним та має невідповідність з договором, а зміст позовної заяви та зміст кредитного договору взагалі є різним.
Також, у долученій до позовної заяви анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не вказано процентну ставку, яку саме суму коштів Банк надає Клієнту, сум комісії, строку повернення кредиту (користування ним). Також в анкеті-заяві відсутні умови про відповідальність позичальника за порушення зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів).
Матеріали справи не містять підтвердження, що саме з доданими банком до позовної заяви довідкою та Умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку ознайомився та погодився відповідач, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісії, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.
Вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення процентів за користування кредитом, штрафів є необґрунтованими.
Позивач не мав і не має права нараховувати штрафні санкції та проценти на підставі своїх умов та правил, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову.
Позивач взагалі не підтвердив жодним належним доказом отримання відповідачем саме кредитної карти, в анкеті - заяві не зазначено строк картки та її номер.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості не може вважатися належним і допустимим доказом, оскільки він складений позивачем за допомогою свого програмного забезпечення, на підставі незаконних Умов та Правил надання банківських послуг.
Вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача має бути відмовлено в повному обсязі.
Також 09.08.2021 року до суду, від представника відповідачки, надійшла заява про застосування строків позовної давності у якій вказано, що вважає, що є підстави для застосування строку позовної давності.
ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом стягнути заборгованість 23 березня 2018 року, обґрунтовуючи вимоги тим, що 13.11.2007 р. між сторонами був укладений кредитний договір № б/н на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно строк дії кредитного договору спливає 12.11.2008 року.
Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду по стягненню заборгованості у березні 2018 року, а заборгованість вимагає сплатити у період з 2007 року, тому тут наявне порушення загальної позовної давності.
Позивач мав право звернутися до суду з позовом починаючи з 12 січня 2009 року та крайній строк звернення до суду з даним позовом у межах позовної давності був 12 січня 2012 року. Проте, Позивач з позовом звернувся 23 березні 2018 року, тобто поза межами строків давності.
Просить суд відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.
Матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.
Також позивач повідомлявся про розгляд справи, шляхом відповідного повідомлення на електронну адресу, до суду не з`явився, причину не повідомив, заяв не надав.
Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності із застосуванням строку позовної давності.
Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів, ОСОБА_1 , 27.11.2007 року у ЗАТ КБ «ІІРИВАТБАНК», правонаступником якого виступає АТ КБ «ІІРИВАТБАНК», оформила заяву на кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з датою відкриття рахунку 13.11.2007 року, та з отриманням кредитної карти 27.11.2007 року.
Відповідачка підписала заяву, та тим самим виявила свою згоду з усіма її пунктами та зобов`язувалася їх виконувати.
Відповідно до тексту заяви, ОСОБА_1 ознайомлена і погоджується з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які були надані у письмовому вигляді.
Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Суд вважає, що сторони уклали договір кредиту, суть якого полягає у наданні грошових коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується наданими суду письмовими фактичними даними.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Про добровільність дій відповідача, та її обізнаність про умови кредитування свідчить підпис в графі заяви, в якій вона від першої особи констатує те, що ознайомлена і погоджується з умовами надання кредитних коштів.
Також суду надано довідку про умови кре6дитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» з вказівкою на розмір процентів, пені, штрафів, яка підписана відповідачкою особисто 27.11.2007 року.
Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
ОСОБА_1 не виконувала свої обов`язки за договором належним чином та станом на 28.02.2018 року, відповідно до розрахунку наданого суду, сума заборгованості за кредитом становить 122721,86 грн., яка складається: заборгованість за кредитом 2440,46 грн.; заборгованість за процентами користування кредитом 108699,41 грн., пеня 5500 грн., а також штрафи: фіксована частина 250 грн., процентна складова 5831,99 грн.
Виходячи з презумпції свободи правочину та паритету сторін у визначенні умов договору, суд вважає, що сторони, які уклали договір, прийняли на себе тягар виконання зобов`язань за ним.
Згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
У позовній заяві позивач просить стягнути 5500 грн. пені, нарахованої за прострочене зобов`язання та 250 грн. штраф (фіксована частина), 5831,99 грн. штраф (процентна складова), нараховані за несвоєчасність сплати боргу.
Суд вважає, що до відповідача застосована подвійна санкція за одне і те саме правопорушення у вигляді невчасного повернення заборгованості по кредиту, що не відповідає ст. 61 Конституції України, а одночасне стягнення двох видів пені та штрафу за одне і те саме правопорушення є неприпустимим.
Також позивачем нараховано 5% штрафу (процентна складова) від ціни позову. Оскільки ціна позову включає також штрафні санкції, то фактично позивач нараховує штрафні санкції на штрафні санкції, що знову ж таки є неприпустимим у розумінні ст. 61 Конституції України.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого суду, вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 останній раз здійснювала погашення кредиту і процентів 09.04.2013 року.
Суду не надано підтвердження погашення заборгованості після квітня 2013 року, також не надано підтвердження перевипуску кредитної карти, яка була отримана відповідачкою 27.11.2007 року, або строк її дії.
Представником відповідача надана заява про застосування строку давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно до розрахунку заборгованості, наданого суду, останнє погашення кредиту і процентів відбулось 09.04.2013 року, і саме з цього часу у Банку виникло право вимоги повернення кредиту.
З відповідним позовом до суду АТ КБ «Приватбанк» звернувся лише 23.03.2018 року, тобто поза межами установленого законом строку позовної давності, клопотання про поновлення строку позовної давності позивач не заявляв, доказів в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку, суду не надав.
Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову позивачу за спливом строку позовної давності, а тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення суми заборгованості задоволенню не підлягають за пропуском строку звернення до суду.
Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.06.2014 року (справа №6-61цс14), від 04.11. 2015 року (справа №6-1926цс15).
У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору, задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. 89, 141, 229, 247, 263, 264, 354 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ІІРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 13.11.2007 року у розмірі 122721 грн. 46 коп., та судових витрат у розмірі 1840 грн. 83 коп. відмовити.
Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя: