Справа № 588/1673/21
№ провадження 2/588/42/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2022 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань Безкоровайної А.С., представника позивачаЛитвинець С.А., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження у м.Тростянці цивільну справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача

Представник позивача ОСОБА_3 у жовтні 2021 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 30.08.2019 року позивач та ОСОБА_1 уклали Договір про надання кредиту №1969284 від 30.08.2019 року. Указаний договір укладено у електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписана електронним цифровим підписом позивача 21.08.2019 року та Індивідуальної пропозиції (оферти) №1969284 укладення договору про надання кредиту від 30.08.2019, які акцептовані відповідачем 30.08.2019 року шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень частини 6 і 12 пункту 1 статті 3, статті 12, пункт 12, статті 11 Закону України «про електронну комерцію», частини 1 статті 205, статті 638, статті 639 ЦК України) Заявки на отримання кредиту відповідача № 1969284 від 30.08.2019 на обраних відповідачем умовах.

Грошові кошти у розмірі 3500 грн. перераховані на рахунок відповідача 30.08.2019, про що свідчить довідка ТОВ «Платежі Онлайн Україна» №87/09 від 08.09.2021 року. Першочерговий термін для повернення позивачем кредиту нарахованих процентів за договором становив до 29.09.2019 року. Однак позивачем у вказаний термін кредит не повернуто, проценти не сплачено. Натомість відповідач скористався послугою щодо продовження строку користування кредитом та укладення угоди про відтермінування строку повернення кредиту, шляхом оплати відповідних комісій. Остаточний термін повернення кредиту та процентів з урахуванням послуг відтермінування був визначений до 08.12.2019 року. Станом на 07.10.2021 прострочення відповідача становить 669 днів.

Відповідачем були здійснені лише два платежі 210 грн. - 11.12.2019 та 30.11.2019 на 315,00 грн.

Станом на 07.10.2021 за уточненим розрахунком позивача (а.с.101-102) у ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 39602,04 грн., яка складається з наступного: 3500 грн. заборгованість за кредитом, 793 грн. проценти, 34912,50 грн. проценти згідно пункту 2.11 Договору, 396,54 грн. інфляційні втрати згідно статті 625 ЦК України.

Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованість за договором у розмірі 39602,04 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн. та 6980 грн. витрат на правничу допомогу.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив частково відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що сума заборгованості у розмірі 39602,04 грн. є завищеною. Ним було здійснено два платежі у розмірі 315 та 210 грн., які не було зараховано на погашення тіла кредитку. Проценти за період прострочення вважає надмірно завищеними. Укладений кредитний договір №1969284 від 30.08.2019 є договором про споживче кредитування тому на нього поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування», який передбачає, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно). Станом на 12 жовтня 2021 року, коли позивачем було складено та подано до суду позовну заяву дію загальнонаціонального карантину на території України не скасовано, а отже ОСОБА_1 вважає нарахування відсотків за кредитним договором після 01.03.2020 року безпідставним.

Відповідач у відзиві вказав, що вважає обґрунтованою суму заборгованості в розмірі 5666,58 грн.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 частково змінив позицію і заявив, що не оспорює розмір заборгованості за тілом кредиту - 3500 грн., за поточними відсотками в сумі 793 грн. та 396,54 грн. інфляційними витратами згідно статті 625 ЦК України, проте вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення 34597,50 грн. процентів згідно пункту 2.11 Договору. Відповідач вважав, що після закінчення строку кредитування 08.12.2019 позивач не має права нараховувати відсотки на умовах Договору про надання кредиту №1969284 від 30.08.2019 року, у тому числі за підвищеною ставкою, яка визначена у пункті 2.11, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

За період після закінчення строку кредитування 08.12.2019 позивач на думку відповідача має право на отримання відсотків відповідно до частини 2 статті 625 ЦК у розмірі 3% річних.

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників

Ухвалою суду від 29.10.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Представником позивача 11.11.2021 року надано заяву про усунення недоліків, сплачено судовий збір.

Ухвалою суду від 12.11.2021 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачем 01.12.2021 року до суду надано відзив на позовну заяву.

Протокольною ухвалою суду від 17.12.2021 за клопотанням відповідача відкладено судовий розгляд та установлено строк для підготовки заперечень

До суду 05.01.2022 року від представника позивача надійшов уточнений детальний розрахунок спірної заборгованості

Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин

Між сторонами 30.08.2019 року було укладено в електронній формі кредитний договір №1969284 на умовах заявки на отримання кредиту, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав грошові кошти у розмірі 3500 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів в сумі 1108 грн., що підтверджується заявкою, реєстром дій клієнта, листом щодо схвалення заявки, копією листа ТОВ «Платежі Онлайн Україна» (а.с.16-33) та визнано сторонами.

Договір укладений в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit.365.ua, підписана електронним цифровим підписом представника позивача Р.Гуламі 21.08.2019 року та акцептована ОСОБА_1 30.08.2019 року (а.с.5-15).

За умовами укладеного Договору відповідач мав повернути кредит з відсотками в загальній сумі 4608 грн. до 30.09.2019 року.

Відповідач відповідно до пункту 3 Договору з метою відтермінування строку повернення кредиту на 7 днів оплачував кожного разу комісію в сумі 350 грн. 01.10.2019, 08.10.2019, 16.10.2019, 23.10.2019, 06.11.2019, 12.11.2019, 20.11.2019, 30.11.2019 (а.с. 34). Відтак з урахуванням оплаченої послуги з відтермінування кредиту ОСОБА_1 мав повернути кредит в з відсотками в сумі 4608 грн. до 08.12.2019 року, що визнається і не оспорюється сторонами.

В період з моменту отримання кредитодавцем сплаченої позичальником комісії за весь строк відтермінування і до закінчення строку відтермінування, нарахування процентів за користування кредитом, згідно п. 2.8 або п. 2.11 Договору не здійснюється, неустойка не нараховується (пункт 3.6 Договору).

ОСОБА_1 до закінчення строку повернення кредиту (08.12.2019) 30.11.2019 оплатив 315 грн., які позивачем були спрямовані на погашення процентів (1108 грн.) за користування кредитом відповідно до пункту 2.12.3 Договору, який визначає черговість зарахування сплачених позичальником коштів в рахунок погашення грошових зобов`язань. З урахуванням сплаченої 30.11.2019 відповідачем суми коштів залишок за відсотками за користування кредитом склав 793 грн. (1108 грн. 315 грн.), що не оспорюється відповідачем.

Відповідач не повернув позивачу до 08.12.2019 року 3500 грн. кредиту та 793 грн. відсотків та допустив прострочення.

Відповідно до пункту 2.11 Договору процентна ставка за договором є змінною. Починаючи з четвертого дня за останнім днем строку користування Кредитом плата за користування збільшується наступним чином: процентна ставка за користування Кредитом становить 1,5 % від отриманого позичальником Кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного порушення кредиту. Обов`язок сплати процентів згідно даного пункту Договору виникає у Позичальника в строк до 3 днів з моменту направлення відповідної вимоги Кредитодавцем Позичальнику засобами зв`язку відповідно до пункту 9.3 Договору.

В першу чергу погашаються прострочені до повернення проценти за користування кредитом (пункт 2.12.1).

Позивач з моменту закінчення строку користування ОСОБА_1 кредитом, тобто починаючи з 08.12.2019 по 07.10.2021 відповідно до пункту 2.11 Договору та частини 2 статті 625 ЦК України за прострочення відповідачем повернення кредиту, яке склало 669 днів, нарахував 35122,50 грн. процентів на суму неповернутого тіла кредиту (3500 грн.*1,5/100*669 днів), а також 396,54 грн. інфляційних втрат за грудень 2019 року - серпень 2021 року (а.с.101-102).

Сплачені 11.12.2019 відповідачем 210 грн. відповідно до пункту 2.12.1 Договору позивачем були зараховані в рахунок погашення відсотків за прострочення повернення кредиту, залишок яких становить 34912,50 грн. (35122,50 грн. 210 грн.).

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми прав

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта

Отже, суд дійшов висновку, що дії сторін справи з укладення кредитного договору №1969284 у формі електронного договору відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до частини першої статі 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Оскільки відповідач до 08.12.2019 року не повернув кредит в сумі 3500 грн. та залишок суми відсотків за його користування в розмірі 793 грн., останній порушив зобов`язання, що ОСОБА_1 не заперечив в ході судового розгляду.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення з ОСОБА_1 указаних сум складових спірної заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (стаття 617 ЦК України).

Вирішуючи питання про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості із процентів за період прострочення згідно пункту 2.11 Договору в сумі 34912,50 грн. та 396,54 грн. інфляційних втрат згідно статті 625 ЦК України, суд виходить з таких мотивів.

Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, указані норми ЦК України передбачає право кредитора стягувати з позичальника, який своєчасно не повернув суму позики, відсотки з простроченої суми, розмір яких установлюється договором. Якщо сторони Договори не визначили таких умов та розмір відсотків, то кредитор має право на стягнення 3% річних простроченої суми.

Згідно з пунктом 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 по справі № 5017/1987/2012 відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК.

Аналогічна правова позиції викладена у постановах Верховного Суду від 18.02.2019 у справі №910/21449/17, від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012, від 05.06.2019 у справі № 907/955/16.

Укладений сторонами справи Кредитний договір від 30.08.2019 року відповідно до пункту 8.1 діє протягом 10 років і припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено з дня закінчення такого строку; повного погашення грошових зобов`язань позичальника за договором; в інших випадках встановлених Договором (пункт 8.3 Договору).

Представник позивача ОСОБА_3 посилався під час судового розгляду на те, що 34912,50 грн. процентів за період прострочення нараховані на прострочену суму кредиту 3500 грн. відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, але за відсотковою ставкою, яка передбачена пунктом 2.11 Договору, яка застосовується у разі неповернення позичальником кредиту у строк кредитування.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач, який допустив прострочення і своєчасно не повернув кредит в сумі 3500 грн. з відсотками за його користування зобов`язаний відповідно до статті 625 цього Кодексу сплатити відсотки за період прострочення з 08.12.2019 року, тобто за період неправомірного користування грошовими коштами.

Разом з тим, виходячи із змісту пункту 2.11 Договору суд вважає помилковими посилання ОСОБА_1 на те, що він повинен оплатити позивачу 3% річних від простроченої суми позики, оскільки такий розмір відсотків застосовується, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Оскільки укладений сторонами Договір встановлює інший розмір процентної ставки за користування Кредитом - 1,5 % від отриманого позичальником Кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, тому відповідач, який погодився на укладення договору на умовах викладених у публічній оферті, має оплатити позивачу проценти за період прострочення згідно пункту 2.11 Договору в сумі 34912,50 грн. та 396,54 грн. інфляційних втрат відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Відповідач, заперечуючи проти стягнення 34912,50 грн. відсотків за період прострочення, посилався на положення пункту 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

Суд оцінюючи доводи відповідача, дійшов висновку, що норми пункту 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» не спростовують підстав для стягнення з останнього заборгованості із процентів за період прострочення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України згідно пункту 2.11 Договору в сумі 34912,50 грн., оскільки прострочення ОСОБА_1 допустив не в період карантину, а з 08.12.2019 року, тобто до його запровадження з 12.03.2020 року на підставі постанов Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року № 211 (із змінами), «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20.05.2020 року № 392 (із змінами), «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 року № 641 (із змінами) та «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року № 1236 (із змінами).

Крім того, передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування відсотків має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Відтак, вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі.

Висновки суду щодо розподілу судових витрат

Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2270,00 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» заборгованість за кредитним договором у розмірі 39602 (тридцять дев`ять тисяч шістсот дві) грн. 04 коп., у тому числі 3500 грн. кредиту, 793 грн. 00 коп. відсотків, 34612 грн. 50 коп. відсотків нарахованих на прострочений кредит, згідно з пунктом 2.11 договору та частини 2 статті 625 ЦК України, 396 грн. 50 коп. інфляційних витрат.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. компенсації судового збору за подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 17.01.2022 року.

Сторони:

Позивач

Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП», , адреса місцезнаходження: вул. Михайлівська, 15/1 Б м. Київ, 01001

Відповідач

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1

Суддя М.В.Щербаченко