Справа №339/401/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2022 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Л.В.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

24 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якій просить визнати за нею право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що її батько ОСОБА_4 на виконання рішення №18 виконавчого комітету Тисівської сільської ради народних депутатів від 06 липня 1990 року про виділення йому для будівництва земельної ділянки, площею 0.09 га по АДРЕСА_2 збудував житовий будинок та господарські споруди, в якому вона з батьком проживали

Після одруження змінила прізвище « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » та разом зі своєю сім`єю продовжувала проживати з батьком ОСОБА_4 , вели спільне селянське господарство.

За життя батько ОСОБА_4 не розпорядився будинковолодінням, а тому після його смерті спадкування здійснюється за законом між нею та ОСОБА_3 (дружина померлого) та ОСОБА_2 (син померлого).

Вона прийняла спадщину, оскільки проживала разом з батьком до дня смерті та проживає по даний час, хоч зареєстрована за іншою адресою, а після смерті здійснила його поховання і вступила в управління спадковим майном і звернулася з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, але отримала відмову, оскільки не надала правовстановлюючі документи спадкодавця на спадкове майно.

Відповідачі з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, а тому вони вважаються такими, що не прийняли спадщину.

26 листопада 2021 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

15 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідачі в судовому засіданні визнали позовні вимоги позивача, не заперечили, щодо визнання за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 .

Так, згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши вступне слово позивача, відповідачів, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про прийняття визнання відповідачами позову та задоволення позовних вимог, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси третіх осіб.

В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що предметом розгляду справи є домоволодіння по АДРЕСА_1 , будівництво якого велося на законних підставах, реєстрація права власності на дане домоволодіння не проводилась (а.с.13-20).

Так, виконавчим комітетом Тисівської сільської ради народних депутатів від 06 липня 1990 року схвалено рішення загальних зборів уповноважених членів колгоспу «Дружба» №2 від 22 квітня 1990 року про виділення ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0.09 га по АДРЕСА_2 ; затверджено проект планування і забудови та здійснено відведення земельної ділянки під будівництво житлового будинку (а.с. 21-28).

В 1991 році ОСОБА_4 на виконання рішення збудував житовий будинок та господарські споруди.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як передбачено ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації.

А в ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону вказано, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діялозаконодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Таким чином, оскільки спірний будинок було збудовано до 01.07.2004 року, то державна реєстрації прав на нього не була обов`язковою, а відтак виникнення права власності на нього не залежить від державної реєстрації.

Відповідно до законодавства, яке діяло до 01.07.2004 року, до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про правовласності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В по господарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Тобто записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, зважаючи на те, що спірний житловий будинок збудовано у 1991 році на законних підставах і в записах по господарської книги будинковолодіння рахується за ОСОБА_4 , то він і був власником вказаного домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер і після його смерті відкрилася спадщина на вищевказане домоволодіння (а.с.12).

За життя ОСОБА_4 не розпорядився будинковолодінням, а тому спадкування здійснюється за законом.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є позивач, яка змінила прізвище після одруження « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » та відповідачі ОСОБА_3 (дружина померлого) та ОСОБА_2 (син померлого).

Факт родинних відносин підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та одруження (а.с.8-11).

Частинами 1,3 ст. 1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогост.1270 Кодексу він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, вразі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК строк.

Позивач прийняла спадщину, оскільки проживала разом з батьком до дня смерті та проживає по даний час, хоч зареєстрована за іншою адресою, а після смерті здійснила його поховання і вступила в управління спадковим майном і звернулася з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Відповідачі з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, а тому вони вважаються такими, що не прийняли спадщину.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку і з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суді з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини ( п. 23 Постанови ПВСУ від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування".).

Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач отримала відмову, оскільки не надала правовстановлюючі документи спадкодавця на спадкове майно і державної реєстрації права власності на спадкове майно .

Нотаріальна діяльність є специфічна правова форма діяльності, сутність якої полягає в тому, що в її рамках здійснюється застосування правових норм шляхом реалізації нотаріатомюрисдикційних повноважень у безспірних справах пов`язаних і з цивільними правовідносинами.

За таких підстав, суд, переконується в тому, що позивач, як спадкоємець за законом згідно норм спадкового права, стала власником спадкового майна померлого ОСОБА_4 і набула право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного ст. 1220-1223, 1268,1269 ЦК України, керуючись ст. 258-259, 263-265 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 місце реєстрації АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 -місце реєстрації АДРЕСА_4.

Суддя Головенко О.С.

Дата складання повного тексту рішення 21 січня 2022 року