ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року Справа № 688/2606/21

Провадження № 22-ц/4820/144/22

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №688/2606/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2021 року (суддя Стаднічук Н.Л.) у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (далі АТ «А-БАНК») вказувало, що 27.05.2015 ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» з метою укладення кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі анкети-заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказує, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у АТ «А-БАНК» разом з Умовами та Правилами і тарифами, що викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначив, що свої зобов`язання за угодою виконав в повному обсязі, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із чим ОСОБА_1 станом на 27.07.2021 має заборгованість у розмірі 30545,38 грн, що складається із: 19865,43 грн заборгованості за кредитом; 10679,95 грн заборгованості по відсоткам. Зважаючи на викладене, АТ «А-БАНК» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 27.05.2015 у розмірі 30545,38 грн.

Заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, АТ «А-БАНК» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що посилання суду на відсутність підпису позичальника на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах, як на підставу відмови у позові є необґрунтованими, адже як вбачається із розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом, а тому ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» і погодився з ними, так як цей кредитний договір є договором оферти і Банком дотримано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, апелянт вважає безпідставним посилання суду на постанову Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019, а зазначає, що слід застосувати правові позиції Верховного Суду, що викладені у постановах від 09.07.2018 (справа № 202/19403/13-ц), від 18.04.2018 (справа №705/6051/15-ц), від 14.02.2018 (справа №265/7652/15-ц). Також апелянт посилається на те, що суд безпідставно відмовив у стягненні відсотків з посиланням на ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України або на ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Зважаючи на викладене, АТ «А-БАНК» просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту укладення між сторонами кредитного договору, надання кредиту відповідачу та його розмір, ознайомлення останнього з процентною ставкою по кредиту, що виключає стягнення заборгованості за непідтвердженими кредитними правовідносинами.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права і ці висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт, або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) (ч. 1 ст. 633 ЦК України).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ (далі Закон №2664-ІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №2664-ІІІ фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4)найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 27 травня 2015 року між ОСОБА_1 та АТ АКЦЕНТ - БАНК було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. У цій Анкеті заяві зазначається, що позичальник згоден, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між позичальником та банком Договір про надання банківських послуг. Та ОСОБА_1 засвідчив, що екземпляр договору погоджується отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua та зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua (а.с.20 зворот).

Звертаючись до суду, позивач зазначав, що на підставі Анкети Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, через неналежне виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань станом на 27.07.2021 наявна заборгованість у розмірі 30545,38 грн, що складається із: 19865,43 грн заборгованості за кредитом; 10679,95 грн заборгованості по відсоткам.

Встановлено, що при подачі позову, позивачем надано суду наступні додатки: копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копію банківської ліцензії №16 від 09.10.2009; витяг із статуту АТ «А-БАНК»; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна GOLD», які не містять підпису відповідача про ознайомлення саме з цією редакцією Умов та Правил і Тарифів; копію паспорту відповідача; розрахунок заборгованості за кредитним договором № Б/Н від 2015-05-27, укладеного між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 станом на 27.07.2021; копію довіреності представника позивача від 17.03.2021; клопотання про розгляд справи за відсутності позивача із зазначенням про наявність необхідних доказів у матеріалах справи та заяву про внесення даних ЄДРПОУ позивача до додаткових відомостей про учасника справи при створенні електронної справи у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд»

Оцінюючи у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України зазначені письмові докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність позовних вимог, адже у Анкеті Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 27.05.2015, що підписана сторонами, відсутні посилання на те, яку саме послугу мав намір отримати та отримав ОСОБА_1 , звертаючись до Банку 27.05.2015 та у цьому документі відсутні такі істотні умови договору, як розмір кредиту і розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Як вбачається із позову, Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом (19865,43 грн) і заборгованість по відсоткам (10679,95 грн) відповідно до п. 2.1.1.5.5 та п. 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг.

І, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № Б/Н від 2015-05-27, Банк посилався на: копію Анкети-заяви про приєднання ОСОБА_1 до Умов та Правил надання банківських послуг в А-БАНК, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та на Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна GOLD» як невід`ємні частини кредитного договору від 27.05.2015, що укладений між сторонами.

При цьому, суд першої інстанції вірно виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 саме 27.05.2015 позивачем надано кредит, його розмір, надання кредитної карти «Універсальна GOLD» та, що саме ці: Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна GOLD» (а.с. 11-16) розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Крім того, роздруківка із сайту позивача Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна GOLD» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Так, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті - заяві позичальника від 27.05.2015, що підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг в А-Банку, відсутність у заяві: домовленості сторін про отримання ОСОБА_1 саме кредитних коштів, їх розмір, видачу позивачем відповідачу кредитної карти та домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що надані банком Анкета заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 27.05.2015, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК», Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна GOLD» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин .

А згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

А тому, висновки суду першої інстанції є такими, що ґрунтуються на вимогах матеріального та процесуального права.

І з огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги щодо незаконності висновків суду першої інстанції про не ознайомлення позичальника із Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами через відсутність його підпису на цих документах є голослівними.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами є такими, що не заслуговують на увагу, адже АТ А-БАНК не заявляло вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами саме на рівні облікової ставки Національного банку України та позивачем не надано суду першої інстанції відповідного розрахунку заборгованості. І за таких обставин у суду були відсутні підстави для стягнення відсотків у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно послався на правову позицію, викладену у постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17 є помилковим, адже суд першої інстанції у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України оцінив усі докази, що були надані представником позивача і при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, адже правовідносини у цивільній справі №342/180/17 та у цій справі є подібними, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну частину договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано правові висновки Верховного Суду, що викладені в постановах від 09.07.2018 по справі №202/19403/13-ц, від 18.04.2018 у справі №705/6051/15-ц, від 14.02.2018 у справі №265/7652/15-ц є такими, що не заслуговують на увагу, адже Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява №28342/95, §61).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява №17862/91, §31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява №20372/11, §65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява №20166/92, §36).

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, тому суд першої інстанції при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин вірно врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню; повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку; правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК" залишити без задоволення.

Заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 січня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай