Справа № 939/2764/21
УХВАЛА

Іменем України

21 січня 2022 рокусмт Бородянка

Суддя Бородянського районного суду Київської області Герасименко М.М., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Науменка Олексія Григоровича про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач, через представника адвоката Науменка О.Г., звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договорами оренди земельних ділянок, пені за невиконання грошового зобов`язання та компенсації за його порушення у розмірі 100 474,60 грн.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 20 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 20 січня 2022 року.

20 січня 2022 року відповідач у судове засідання не з`явився, підготовче засідання відкладено на 08 лютого 2022 року.

У подальшому представник позивача, через канцелярію суду, подав заяву про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на майно відповідача у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Вказана заява обґрунтована тим, що відповідач, знаючи про наявність справи у суді, продовжує уникати своїх договірних зобов`язань щодо погашення боргу. Зазначає, що у телефонній переписці відповідач повідомив позивача про намір затягнути судовий процес, під час якого переоформити єдине належне йому нерухоме майно на дружину. Заявник зазначає, що у провадженні суду також перебуває ще одна справа за позовом ОСОБА_1 до відповідача про стягнення боргу за договорами оренди земельних ділянок, пені за невиконання грошового зобов`язання та компенсації за його порушення у розмірі 96 957, 15 грн.

Заявник зазначає, що незабезпечення позовної заяви може ускладнити або зробити неможливим подальше виконання рішення суду у зв`язку із існуванням можливості реалізації відповідачем нерухомого майна.

За змістом ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За змістом п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Окрім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У заяві про забезпечення позову заявник просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

З копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, доданої заявником до заяви, вбачається, що квартира, на яку заявник просить накласти арешт, належить у рівних частках відповідачу та іншим особам, які не є відповідачами у вказаній справі ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ).

Отже, накладення арешту на майно, яке належить також іншим особам, які не є відповідачами у цій справі може спричинити порушення їхніх прав та законних інтересів.

Крім того, як вбачається зі змісту п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту лише на майно, що належить або підлягає передачі відповідачеві.

Заявником також не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про існування ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту. При цьому суд не може прийняти до уваги роздруківку телефонної переписки як належний та допустимий доказ, оскільки така достеменно не підтверджує її здійснення саме із відповідачем у вказаній справі.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в разі задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача, вартість якого суду не доведено належними та допустимими доказами, не буде збережено забезпечення збалансованості інтересів сторін.

Отже, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, суд приходить до висновку, що заявником не наведено будь-яких об`єктивних причин для застосування такого заходу забезпечення позову, крім того, враховуючи інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідного забезпечення, зокрема інших власників квартири, які не є відповідачами у справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосуванням відповідного заходу забезпечення позову, а тому вважає, що заявнику слід відмовити у задоволенні його заяви.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Науменка Олексія Григоровича про забезпечення позову відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 21 січня 2021 року.

Суддя М. Герасименко