КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №760/23745/20

17 січня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Оксюти Т.Г., за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 11.02.2014 року у розмірі 124 160,10 грн. станом на 30.09.2020 року, яка складається з наступного: 81512,65 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 23 315,15 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 19 332,30 грн. - нарахована пеня.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 11.02.2014 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були йому надані для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку, та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Посилаючись на те, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконував належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає у тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. На підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено кредитний ліміт. В подальшому картка була перевипущена та відповідач отримав нові картки з подовженим строком дії. Звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідач після отримання перевипущених карт здійснив дії щодо проведення їх активації, користувався перевипущеними картами, а також отримував кредитні кошти. Вказував на те, що у виписці по руху коштів прослідковується, що відповідач знімав кошти через банкомат, розраховувався кредитною карткою за покупки в торгових точках, поповнював карту через термінали самообслуговування, частково погашав заборгованість, що підтверджує факт отримання кредитних карт та їх використання. Посилався на те, що Банк надав суду належні та допустимі докази на підтвердження обставин, зазначених у позові, та обґрунтованості вимог позову, при цьому відповідачем не спростовані такі докази, та будь-яких заперечень щодо заявлених вимог та обставин вказаних у позові відповідачем не подавалось.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.02.2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої банк відкрив відповідачу зарплатну картку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано 81 512,65 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 23 315,15 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит за ст. 625 ЦК України; 19 332,30 грн. - нарахована пеня.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами отримання відповідачем кредитної картки, кредитних коштів в будь-якому розмірі, наявності заборгованості по їх сплаті, сплаті процентів, нарахованих на прострочений кредит та обов`язку сплачувати пеню, що свідчить про недоведеність порушення відповідачем прав позивача, за захистом яких він звернувся.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 11.02.2014 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що 11.02.2014 року було встановлено кредитний ліміт 4 000,00 грн., 11.02.2014 року було зменшено кредитний ліміт до 300,00 грн., 20.01.2016 року кредитний ліміт було збільшено до 8 000,00 грн., 17.10.2016 року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн., 20.10.2016 року кредитний ліміт було збільшено до 8 000,00 грн., 29.05.2017 року кредитний ліміт було збільшено до 15 000,00 грн., 05.07.2017 року кредитний ліміт було збільшено до 25 000,00 грн., 29.08.2017 року кредитний ліміт було збільшено до 27 000,00 грн., 13.10.2017 року кредитний ліміт було збільшено до 29 000,00 грн., 18.07.2018 року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн.

Як вбачається з наданої позивачем довідки, 11.02.2014 року відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_1 , терміном дії до 10/16; 22.05.2017 року - отримав кредитну картку № НОМЕР_2 , терміном дії до 09/20.

З виписки за договором № б/н станом на 05.10.2020 року вбачається, що відповідач користувався наданими банком коштами та частково погашав заборгованість.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідач станом на 30.09.2020 року має заборгованість за договором б/н від 11.02.2014 року, у розмірі 124160,10 грн. з яких: 81 512,65 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 23315,15 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 19 332,30 грн. - заборгованість по пені.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В підписаній відповідачем 11.02.2014 року заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку зазначено, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг.

Відповідач з викладеними у заяві умовами погодився без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого на примірнику заяви ним проставлено свій особистий підпис.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що відповідачу видавалася кредитна картка.

Також із довідки про зміну умов кредитування вбачається, що в період користування відповідачем картковим рахунком з 11.02.2014 року по 18.07.2018 року відбувались зміни кредитного ліміту з 300,00 грн. до 29 000,00 грн.

З наданої відповідачем виписки про рух коштів та здійсненні операції по кредитним карткам ОСОБА_1 вбачається, що відповідач користувався наданими банком коштами, проте свої зобов`язання щодо повернення цих коштів банку належним чином не виконав.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідач станом на 30.09.2020 року має заборгованість за договором б/н від 11.02.2014 року, у розмірі 124160,10 грн. з яких: 81 512,65 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 23315,15 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 19 332,30 грн. - заборгованість по пені.

Відповідачем вищезазначені обставини жодним чином не спростовано. Будь-яких заперечень щодо факту отримання від банку кредитної картки, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, суду не надав.

Відмовляючи у задоволені позову в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що саме на суд покладено обов`язок по визначенню розміру заборгованості, яка підлягає стягненню за рішенням суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 наведено правовий висновок про те, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи надані та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження фактично отриманих відповідачем у позивача грошових коштів (тіла кредиту) в сумі 81 512,65 грн. Відповідачем не було надано відзиву ні на позовну заяву, ні на апеляційну скаргу. Також не було надано власного розрахунку заборгованості та спростовано розрахунок заборгованості, наданий позивачем.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги щодо неправильності висновків суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості по тілу кредиту та про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 81 512,65 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам нарахованим на прострочений кредит згідно ст.. 625 та пені, колегія суддів зазначає наступне.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 та пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку від 11.02.2014 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати процентів згідно ст. 625 ЦК України, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та унеможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні правові підстави для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та пені.

Відтак, доводи апеляційної скарги в частині незаконного та необґрунтованості рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по відсоткам та пені є безпідставними.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог (65,6%) витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі у розмірі 3 447,28 грн. (5 255,00 грн. х 65,6%)

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд

п о с та н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року в частині незадоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код в , м. Київ, вул.. Грушевського, буд. 1Д), заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором №б/н від 11.02.2014 року у розмірі 81 512,65 грн.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та пені залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код в , м. Київ, вул.. Грушевського, буд. 1Д) судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 3 447,28 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: