КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1356/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Пальчика М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2021 року у складі судді Коноваленко І.В.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Головний державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірина Ігорівна, на неправомірні дії державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із скаргою, у якій просив:

- визнати протиправними дії та бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Булаєнка А.О. при відкриття 09.08.2021 виконавчого провадження № 66381386 без надсилання боржнику ОСОБА_1 на його адресу місця реєстрації АДРЕСА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження та розрахунку боргу, та головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. при прийнятті цього виконавчого провадження на примусове виконання без перевірки порядку повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та винесенні 10.09.2021 постанови про накладення арешту на всі банківські рахунки боржника без доказів отримання ним зазначених постанови і розрахунку, а також при залишенні без відповіді в електронному листі від 16.09.2021 боржнику прохання останнього зарахувати в рахунок сплати аліментів витрачені ним протягом 28.12.2020 - 10.09.2021 кошти на утримання дитини;

- скасувати постанову головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. від 10.09.2021 у виконавчому провадженні № 66381386 про накладення арешту на кошти ОСОБА_1 , зокрема, що знаходяться на рахунку його корпоративної картки АТ "Кредобанк" № НОМЕР_1 ;

- зобов`язати головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. у визначений законом строк прийняти рішення з прохання боржника ОСОБА_1 щодо зарахування в рахунок сплати аліментів витрачені ним протягом 28.12.2020 - 10.09.2021 кошти на утримання дитини;

- вирішити питання судових витрат.

Заява обґрунтована тим, що 09.08.2021 державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження ВП № 66381386 винесена постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , на підставі якої накладено арешт на корпоративну картку заявника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкриту у АТ "Кредобанк", з якої боржник, будучи директором ТОВ "Промспецкомплект-ТК" здійснює фінансово-господарчу діяльність цього підприємства, проводить виплати по рахункам контрагентів, а також отримує зарплату та сплачує аліменти. У зв`язку з чим ОСОБА_1 був змушений звернутися до суду з указаною скаргою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2021 року ОСОБА_1 в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Вказано, що суд не звернув увагу на головну обставину незаконності винесення постанови від 10.09.2021 про арешт коштів боржника на рахунках в банках, як винесеної за відсутності належних і допустимих доказів надсилання виконавцем ОСОБА_3 - ОСОБА_1 рекомендованим листом копії постанови про відкриття виконавчого провадження, розрахунку боргу, реквізитів для перерахунку аліментів та з грубим порушенням законних прав боржника на добровільне виконання постанови державного виконавця від 09.08.2021 у передбачений законом строк.

Зазначено, що судом проігноровано порушення виконавцями ст.26, 71 процедурних норм Закону № 1404-УІІІ при відкритті виконавчого провадження 09.08.2021 та винесенні 10.09.2021р постанови про накладення арешту на рахунки боржника без повідомлення ОСОБА_1 про вчинення відповідних дій, про винесення ними зазначених постанов, без роз`яснення його прав та обов`язків боржника у виконавчому провадженні.

Також в оскаржуваній ухвалі суд прийшов до висновку, що зазначений ОСОБА_1 картковий рахунок в АТ «Кредобанк» не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, проте в довідці банку №252-30898/21 від 17.09.2021р. визначає, що рахунок НОМЕР_2 підв`язаний до зарплатного проекту ТОВ «Проспецкомплект-ТК» та до рахунку видана зарплатна картка: 791376 для зарахування на картку заробітної плати директора ТОВ ОСОБА_1 .

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи на примусовому виконанні державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. знаходиться виконавче провадження ВП № 66381386 від 09.08.2021, відкрите держаним виконавцем Булаєнком А.О. з примусового виконання виконавчого листа № 755/19680/20, виданого 26.07.2021 Дніпровським районним судом м. Києва відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 13.07.2021 про зменшення розміру стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів з 8000 грн до 6000 грн щомісяця, починаючи з 28.12.2020 на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 і до його повноліття (а.с.5).

Встановлено, що 09.08.2021, з метою примусового виконання рішення суду, державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ) Булаєнком А.О. на підставі виконавчого листа №755/19680/20, виданого 26.07.2021 Дніпровським районним судом м. Києва за заявою стягувача ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66381386 (а.с.5).

Постановою від 10.09.2021 головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. про арешт коштів боржника, прийнятою в межах виконавчого провадження ВП № 66381386, накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках в банківських установах, зокрема, у АТ «Кредобанк», у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 48 369 грн. Крім того, у постанові державним виконавцем зазначено про накладення арешту на кошти, розміщені на банківських рахунках, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. (а.с. 6-7).

Зі справи убачається, що копію постанови від 09.08.2021 про відкриття виконавчого провадження та копію постанови про арешт коштів боржника від 10.09.2021 головним державним виконавцем Фещенко І.І. було надіслано ОСОБА_1 до відома електронною поштою та отримано ним 13.09.2021.

Отже, копії відповідних процесуальних документів боржнику було направлено.

Відповідно до справи, 16.09.2021 направлено державним виконавцем Фещенко І.І. скаржнику й складений ним 13.09.2021 розрахунок заборгованості по аліментам.

Згідно інформації, яка міститься у постанові про відкриття виконавчого провадження, боржнику роз`яснено право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження через мережу Інтернет з повідомленням конкретної адреси та ідентифікатор для доступу та роз`яснено можливість проводити онлайн-оплату обов`язкових платежів (а.с.5).

Отже, скаржник з дати отримання копії указаної постанови мав доступ до матеріалів виконавчого провадження й у випадку необхідності, контролювати його хід, а також проводити онлайн-оплату аліментів, що вказує на його обізнаність з прийнятими в межах виконавчого провадження рішеннями.

Відповідно до справи, винесена державним виконавцем Булаєнком А.О. постанова про відкриття виконавчого провадження доведена до відмова боржника з порушенням строку, визначеного положеннями ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», проте скаржник не довів, а матеріалами справи не встановлено істотне порушення у зв`язку з цим його процесуальних прав.

Окрім цього, відповідно до скарги, ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії та бездіяльність державного виконавця Булаєнка А.О. в частині не направлення йому розрахунку заборгованості по аліментах, проте як свідчать матеріали справи, відповідний розрахунок було складено 10.09.2021 головним державним виконавцем - Фещенко І.І. та який було направлено скаржнику у межах визначеного законом строку - 16.09.2021 (а.с.10).

Оскаржувана постанови про арешт коштів боржника від 10.09.2021 отримана ним у межах передбаченого ч.1 ст. 28 згаданого Закону строку - 13.09.2021.

За змістом статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно із ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1). Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (ч.2). Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч.3).

Як убачається зі змісту постанови про арешт коштів боржника від 10.09.2021, винесеної головним державним виконавцем Фещенко І.І., арешт накладено на виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі 6000 грн щомісячно, починаючи з 28.12.2020 і до досягнення дитиною повноліття, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження - 48 369 грн (а.с.6).

З огляду на встановлену державним виконавцем заборгованість ОСОБА_1 по аліментах, а також з урахуванням положень ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», районний суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій державного виконавця щодо наявності підстав до накладення арешту на кошти боржника.

Установлено, що 13.09.2021 ОСОБА_1 звертався до головного державного виконавця Фещенко І.І. з заявою про скасування арешту коштів з картки № НОМЕР_1 , виданої АТ «КредоБанк» (а.с.7). Заява мотивована тим, що накладено арешт на корпоративну картку, з якої боржник, як директор ТОВ «Промспецкомплект-ТК» позбавлений можливості здійснювати фінансово-господарську діяльність підприємства та проводити виплати по рахункам.

У відповіді на звернення від 16.09.2021 головний державний виконавець Фещенко І.І. повідомив про відмову в знятті арешту з банківського рахунку боржника, оскільки останнім не доведено, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із Законом України «Про виконавче провадження», в той час як заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 01.09.2021 складає 48 000 грн, долучивши при цьому складеним ним 10.09.2021 розрахунок (а.с.8-10).

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 181 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Підпунктом 6 пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, визначено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Виходячи з правового аналізу наведених норм права вбачається, що під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Між тим, відповідно до справи, АТ «КредоБанк» на відкритий на ім`я ОСОБА_1 підв`язаний до зарплатного проекту рахунок було накладено арешт та не встановлено підстав для висновків, що виявлений рахунок має спеціальний чи обмежений режим використання (а.с.11).

Дії банку боржником не оскаржено.

Окрім цього, підлягає до врахування і та обставина, що чинним законодавством України не передбачено відкриття суб`єктам господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати.

Отже, з установлених обставин вбачається, що рахунок боржника, на кошти на якому виконавцем був накладений арешт, є поточним рахунком боржника, якій використовується для зберігання грошей та здійснення різних розрахунково-касових операцій боржника, у тому числі виплати заробітної плати. На цьому рахунку зараховуються та зберігаються кошти боржника, призначені не тільки для виплати заробітної плати. Зазначений рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено.

Отже, боржником не доведено, що зазначений рахунок відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на який заборонено.

До того ж, згідно даних долученої до справи довідки про доходи ОСОБА_1 за його ж підписом, як директора ТОВ «Промспецкомплект-ТК», з грудня 2020 року по вересень 2021 року заробітна плата у товаристві йому не нараховувалася й будь-яких доходів за цей період він не отримував (а.с.29).

Окрім цього, оскаржуючи дії посадової особи, боржник зазначив, що державний виконавець, не виконавши вимоги його заяви від 13.09.2021, не провів зарахування сплачених ним на користь ОСОБА_2 аліментів у добровільному порядку.

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У статті 195 СК України передбачено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом прав, свобод чи законних інтересів визначається процесуальним законом.

Отже, на підставі доказів, долучених учасниками виконавчого провадження до матеріалів виконавчого провадження державний виконавець визначає заборгованість із сплати аліментів та при наявності підстав проводить перерахунок такої заборгованості.

Проте, як убачається зі змісту долученої до справи та адресованої головному державному виконавцю Фещенко І.І. заяви, ОСОБА_1 лише проінформував державного виконавця про те, що у нього наявні чеки, згідно яких на протязі 28.12.2020-10.09.2021 він, як батько дитини витратив кошти у сумі більш як 20 000 грн (а.с.7).

Між тим, докази на підтвердження проведення ним грошових операцій та їх сплату на користь ОСОБА_2 , саме як аліментів, а не інших витрат, ОСОБА_1 до заяви не долучено, що виключало правові підстав для здійснення головним державним виконавцем перерахунку встановленої заборгованості.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частини першої статті 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав до задоволення поданої по справі скарги.

За таких обставин, підстави для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду у вказаному випадку відсутні.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, порушень норм процесуального чи матеріального права, що підстави скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду у вказаному випадку відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 19 січня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: