РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1338/21

Провадження № 2/293/135/2022

10 січня 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Проценко Л.Й.

секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.,

за участю позивача/відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача/ відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

представника відповідача/ позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Черняхів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісного власністю подружжя та його поділ

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог за первісним та зустрічним позовними заявами

16.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить визнати садовий будинок, загальною площею 161,8 кв.м., житловою 92,2 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , поділити даний будинок та визначити за позивачем право власності на Ѕ частину.

Позивач також просить визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки, кадастрокий номер :14:000:0076, що розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для ведення садівництва, в зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно, розташоване на даній земельній ділянці.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що він у період часу з 20.09.2000 року по 20 квітня 2021 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Від спільного шлюбу у них народилось двоє дітей. Згідно рішення Богунського районного суду м.Житомира від 20.04.2021 шлюб між ними був розірваний (справа 295/1447/21). В період перебування в зареєстрованому шлюбі, він з відповідачкою за спільно нажиті в шлюбі кошти, побудували в АДРЕСА_1 , садовий будинок, що є об`єктом житлової нерухомості. Будівництво було розпочате в 2010 році після отримання його дружиною у власність земельної ділянки (державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №694383 від 07.07.2010). На підставі поданої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, на дружину ОСОБА_4 17.01.2019 було зареєстровано право власності на вказаний будинок.

З посиланням на вимоги ст.ст. 60,69,70,71 СК України, ст.ст. 355, 368, 372 ЦК України, ст. 120 ЗК України позивач просить задовольнити позовні вимоги.

05.10.2021 від ОСОБА_4 до суду надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , в якій просить визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 автомобілі, придбані під час шлюбу та відчуджені ним без її згоди з метою приховання спільного сумісного майна подружжя, а саме:

- марки «OPEL OMEGA» 1995 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , придбаний на ім`я чоловіка ОСОБА_1 18.10.2018 проданий 29.01.2020;

- марки «SKODA OCTAVIA», 2013 року випуску, бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , придбаний на ім`я чоловіка ОСОБА_1 21.10.2014 проданий 12.09.2020;

- марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2001 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , придбаний на ім`я чоловіка ОСОБА_1 проданий 17.02.2021;

- марки «OPEL OMEGA» 1995 року випуску, бордового кольору, оформлений на її ім`я, однак формально яким володів чоловік ОСОБА_1 по 12.06.2021.

Зазначає, що все це майно було без її згоди відчужене ОСОБА_1

ОСОБА_4 вважає, що вказані автомобілі були спільною сумісною власністю подружжя, як такі, що придбані подружжям під час шлюбу, а тому ОСОБА_1 не мав права відчуджувати дане спільне майно без її згоди або без виплати їй Ѕ частини їх вартості. Ці правочини було вчинено ОСОБА_1 з метою порушення її майнових прав та приховання сумісного майна від поділу. За таких обставин просила відсупити від принципу рівності часток подружжя та збільшити її частку до 2/3, у зв`язку з тим, що відповідач відчужив спільне сумісне майно подружжя третім особам з метою позбавити її права на частку в ньому, тобто приховав спільне майно від поділу. Просила поділити дане майно в натурі виділивши ОСОБА_1 вище вказані автомобілі з припиненням її права власності на 2/3 частки в цьому рухомому майні із стягненням на її користь грошової компенсації вартості 2/3 частин вартості автомобілів відповідно до висновків судової авто-товарознавчої еспенртизи і з визнанням права ОСОБА_1 на зазначені об`єкти нерухомого майна в цілому.

Також за зустрічною позовною заявою позивач просить виділити їй ОСОБА_4 садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою кадастровий номер :14:000:0076 із врахуванням обставини залишення дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на проживанні з нею та перебуванням дітей на її утриманні, з припиненням права власності ОСОБА_1 на 1/2 частку в цьому нерухомому майні, з виплатою ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частини садового будинку і земельної ділянки згідно висновку судової будівельно-земельно-технічної експертизи та з визнанням її, ОСОБА_4 , права власності на цілий садовий будинок та земельну ділянку провівши взаємозалік сум належних до сплати сторонами одна одній. Всі судові витрати просила покласти на ОСОБА_1 , стягнувши на її користь суми судового збору та витрати на судові експертизи та інші судові витрати (а.с.71-76).

ІІ. Процесуальні дії по справі та позиції сторін

Ухвалою від 02.08.2021 суд відкрив провадження в цивільній справі та призначив справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначив на 19.08.2021(а.с.19).

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст.259 ЦПК України, від 19.08.2021 суд постановив відкласти розгляд справи на 20.09.2021 за клопотанням представника відповідача, з метою витребувати з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України в Житомирській області правовстановлюючі документів про придбані та відчуджені ОСОБА_1 транспортні засоби за пеірод з 24.09.2000 по 20.05.2021(а.с.37-38,39-40).

20.09.2021 ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст.259 ЦПК України, суд відклав розгляд справи на 25.10.2021 за клопотанням представника відповідача (а.с.64).

05.10.2021 ОСОБА_4 подала до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання садового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою за кадастровим номером :14:000:0076 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та про поділ вказаного майна в повному обсязі. У відзиві вона зазначає, що позов не визнає з тих причин, що між ними раніше існувала домовленість про те, що при розірванні шлюбу їй з дітьми залишається садовий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 та земельна ділянка за цією ж адресою, а ОСОБА_1 спільний бізнес та усі чотири транспортні засоби. Однак на даний час ОСОБА_1 все це категорично заперечив, вказавши, що автомобілі його особисті, бізнес не зареєстрований, а садовий будинок має бути поділений да двох.

Також, 05.10.2021 ОСОБА_4 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому, зокрема, просить визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 автомобілі, придбані під час шлюбу, та виділити їй садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою кадастровий номер :14:000:0076, з припиненням права власності ОСОБА_1 на 1/2 частку в цьому нерухомому майні, з виплатою ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частини садового будинку і земельної ділянки; з визнанням за нею права власності на цілий садовий будинок та земельну ділянку (а.с.71-76).

Ухвалою суду від 21.10.2021 зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме зазначення ціни позову відповідно до заявлених позовних вимог та сплати судового збору (а.с.81-82).

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст.259 ЦПК України, від 25.10.2021 справу відкладено на 18.11.2021 (а.с.86-87).

25.10.2021 суд ухвалою прийняв зустрічну позовну заяву до розгляду та об`єднав в одне провадження вимоги за первісним позовом та за зустрічним позовом для спільного розгляду. Продовжено строк проведення підготовчого судового засідання на тридцять днів. Визначено відповідачу за зустрічним позовом п`яндадцятиденний строк з дня вчинення ухвали для подання відзиву на позовну заяву (88-89).

16.11.2021 судом через "Електронний суд" отримано від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відзив на зустрічну позовну заяву, сформовану в системі 15.11.2021, в якому зазначив, що вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 вважає безпідставними та просить відмовити в їх задоволенні. Вказує, що позивач перебував у шлюбі із ОСОБА_4 з 24.09.2000 по 21.05.2021 (дата набрання законної силу рішенням суду від 20.04.2021 про розірвання шлюбу). Від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають разом із позивачкою та знаходяться на їх спільному утриманні, оскільки він добросовісно сплачує аліменти у визначеному судом розмірі. Вказує, що ОСОБА_4 у зустрічному позові просить поділити в натурі рухоме майно, яке відсутнє на момент поділу, з посиланням на приховування цього майна, що є надуманим та не відповідає дійсності, так як відчуження даного майна як і його набуття здійснювалось зі згоди іншого з подружжя, та в інтересах їх сім`ї, а надання нотаріально засвідченої згоди на відчуження такого майна чинним законодавством не вимагається, при цьому отриманні від продажу кошти використані на забезпечення матеріально побутових умов сім`ї, а також придбання іншого рухомого майна взамін проданого, що ніяким чином не свідчить про умисел приховати дане майно. Вказує, що завжди одночасно в сім`ї перебувало 2 авто, одним з яких користувалась дружина, який в подальшому саме нею був відчужений.

При цьому, вказує, що до даного часу, вимог про визнання недійними договорів відчуження транспортних засобів, на які посилається у зустрічному позові позивачка не заявлено, та відсутні будь-які судові рішення про визнання таких угод недійсними. Тому вважає, позовна вимога про їх поділ задоволенню не підлягає, так як дане майно вже не належить колишньому подружжю ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 , оскільки було продано під час шлюбу, тобто вищенаведені автомобілі вже не є об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_1 також зазначає, що проживання дітей з одним із подружжя не є підставою для збільшення частки у майні при його розподілі тому з подружжя, з ким проживають діти. Лише з урахуванням неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї частку іншого з подружжя у спільному майні може бути збільшено. Однак до зустрічного позову не додано жодних доказів, що б свідчили про неналежне виконання ним батьківських обов`язків щодо дітей чи неналежне матеріальне забезпечення сім`ї, тому він вважає, що відсутні підстави про збільшення частки ОСОБА_4 , у спільному сумісному майні.

Крім того зазначає, що задоволення вимоги про припинення права власності, на частку зі сплатою грошової компенсації шляхом заліку нібито належних до сплати сум можливе лише за згодою другого з подружжя, тобто з врахуванням положень ч. 4, 5 ст.71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації (яка відсутня). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може відбуватися з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Однак до зустрічного позову не додано будь-яких доказів надання ним згоди на отримання компенсації в тому числі шляхом взаємозаліку чи внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду, а тому таку вимогу вважає безпідставною та просить відмовити в її задоволенні (а.с.93-98).

18.11.2021 суд ухвалою, занесенною до протоколу судового засідання, відклав підготовче судове засіданні на 30.11.2021 та продовжив строк підготовчого розгляду справи на 30 днів (а.с.100-101).

30.11.2021 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.12.2021 на 14 год 30 хв (а.с.121).

08.12.2021 поштовим зв`язком на адресу суду від ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив ОСОБА_1 від 15.11.2021 на зустрічну позовну заяву, в якій просить залишити відзив ОСОБА_1 на зустрічну позовну заяву від 15.11.2021 без розгляду та повернути ОСОБА_1 з тих підстав, що він поданий з порушенням терміну (а.с.125-129).

09.12.2021 суд відмовив у задоволенні колопотання ОСОБА_4 про залишення відзиву ОСОБА_1 на зустрічну позовну заяву без розгляду та повернення його, про що постановив ухвалу. Вказаною ухвалою суд продовжив відповідачу строк для подання відзиву на позов та прийняв його до матеріалів справи (а.с.138-140).

16.12.2021 ухвалою, занесенною до протоколу судового засідання, суд постановив відкласти розгляд справи на 10.01.2022, надавши сторонам строк для підготовки до судових дебатів (а.с.143-145).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АМ №1014415 від 18.08.2021, позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити, з викладених у ньому підстав. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити в повному обсязі в зв`язку з безпідставністю позовних вимог. Стверджував, що автомобілі, які є предметом розгляду по зустрічній позовній заяві були продані під час перебування в шлюбі та дохід, отриманий від їх продажу, він використовував в інтересах сім`ї, вкаладаючи кошти у будівництво спірного будинку. Разом з тим, ОСОБА_1 звернув увагу суду, що у разі визнання за ним права власності на 1/2 частки будинку він не має наміру нею користуватися, а бажає здійснити обмін цієї частки на належні дітям частки в квартирі, яка міститься в м. Житомирі та не є предметом розгляду.

10.01.2022 від ОСОБА_4 надійшла заяву, в якій просить цивільну справу розглянути у її відсутність та з участю її представника. У заяві також просить задовольнити її позовні вимоги, заявлені у зустрічному позові до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, про визначення розміру часток у спільному майні, про поділ спільного сумісного майна подружжя в натурі та стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні, що не підлягає поділу в натурі - в повному обсязі (а.с.153-154).

Представник ОСОБА_4 - адвокат Левчук Т.В., яка діє на підставі ордеру на надання правової допомоги серії ЖТ №079385 від 17.08.2021, в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити позовні вимоги, заявлені у зустрічному позові, виділивши у власність ОСОБА_1 чотири автомобілі, а ОСОБА_4 залишити у власності садовий будинок, провівши взаємозалік сум, які підлягають до сплати кожній стороні.

Під час розгляду справи клопотань про проведення експертиз для визначення вартості спірного майна, що підлягає поділу, не надходило.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню

Майнові відносини, які складаються між подружжям, урегульовано у нормах Сімейного кодексу України (далі - СК України).

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При цьому згідно вимог статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини 1-2,4-5 статті 71 СК України).

Разом з тим, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Так, норма ст. 60 СК України кореспондується з ч.3 ст.368 ЦК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно із ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (ч.4 ст.120 ЗК).

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, за загальним правилом, закріпленим у ч.4 ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представнеиків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні, під час розгляду справи досліджено надані сторонами докази, встановлено, що сторони у період часу з 16.07.2005 року по 20 квітня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В підтвердження зазначених обставини до позову додано рішення Богунського районного суду м.Житомира від 20.04.2021, відповідно до якого шлюб, зареєстрований 16 липня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виконавчим комітетом Зороківської сільської ради Черняхівського району Житомирської області за актовим записом № 1, розірвано (справа 295/1447/21). Рішення набрало законної сили 21 травня 2021 року (а.с.8).

Подружжя має двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За період шлюбу подружжям за спільні нажиті кошти був побудований житловий будинок в АДРЕСА_1 . Вказаний будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,12 га з цільовим призначенням - для ведення садівництва. Крім того, вказаний садовий будинок у зв`язку з введенням його в експлуатацію було зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_4 . Зазначене стверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Так, відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №694333 від 07.07.2010 ОСОБА_4 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,12 га для ведення садівництва, яка розташована на території Зороківської сільської ради Черняхівського району Житомирської області за кадастровим номером :14:000:0076 (а.с.9).

Як видно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №260997897 від 10.06.2021 право власності на садовий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 161.8 кв.м., житловою площею 94.2 кв.м., належить на праві власності ОСОБА_4 . Підставою для державної реєстрації будинку є декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ЖТ 04, від 29.11.2018 (а.с.11).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилалась на те, що має на утриманні двох неповнолітніх доньок, які з нею проживають, а тому її інтереси на користування або володіння спірною власністю є більшими, ніж інтереси позивача. При цьому разом з заявленим зустрічним позовом просила відступити від вимог пропорційності, позбавити позивача права власності, вказуючи на те, що власник може бути позбавлений права власності, якщо такий захід буде визнано пропорційним визначеним при вирішенні спору цілями та таке позбавлення буде грунтуватись на законі та мати суспільний та публічний інтерес. Також звертала увагу суду на спроможність виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за нею права власності на спільне майно (будинок), таким чином припинивши судом право позивача на частку у спільному майні, шляхом сплати йому компенсації.

Однак, суд, оцінюючи всі наявні докази у справі, дійшов висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для відступлення від принципу рівності часток у спільному майні подружжя.

При цьому, спростовуючи доводи ОСОБА_4 та її представника, суд зазначає наступне.

Так, аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації.

Такий підхід відповідав би закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, як би позивач надав свою згоду на позбавлення його частки у праві власності та на компенсацію його частки у спільному майні подружжя. Однак, такої згоди позивачем надано не було.

Зі змісту п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 Верховний Суд вказав на те, що факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Отже, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Будь-яких належних та допустимих доказів відповідачкою ОСОБА_4 на спростуваання доводів позивача надано не було. Тим, більше встановлено, що позивач сплачує аліменти на двох дітей у розмірі визначеному судовим рішенням (2400 грн. щомісячно), а також бере участь у додаткових витратах дітей (а.с.113-116) В той же час, судом встановлено, що будь-які підстави дя збільшення або зменшення частки у спільному майні подружжя відсутні.

Отже, з урахуванням викладеного та зважаючи на те, що сторонами не оспорюється, що спірний садовий будинок побудований, а земельна ділянка набута ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому таке майно є спільною сумісною власністю подружжя та частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності повинні бути рівними.

Враховуючи, що набуте сторонами в період шлюбу майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними в порядку статей 60,70 СК України, суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

При вирішенні зустрічного позову ОСОБА_4 суд враховує наступне.

Як встановлено судом, і даний факт не заперечується позивачем, сторонами під час шлюбу були придбані автомобілі, а саме:

- марки «OPEL OMEGA» 1995 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , придбаний на ім`я ОСОБА_1 18.10.2018 проданий 29.01.2020;

- марки «SKODA OCTAVIA», 2013 року випуску, бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , придбаний на ім`я ОСОБА_1 21.10.2014 - проданий 12.09.2020;

- марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2001 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , придбаний на ім`я ОСОБА_1 та проданий 17.02.2021;

- марки «OPEL OMEGA» 1995 року випуску, бордового кольору, оформлений на ім`я ОСОБА_4 10.01.2020, переєстрація відбулась 12.06.2021.

Наявність зазначених автомобілів та їх продаж підтверджується інформацією, наданою Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Житомирській області (Філія ГСЦ МВС) від 31.08.2021 №31/6-1686 на ухвалу суду від 19.08.2021, згідно з базою даних підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС транспортних засобів, станом на 25.08.2021 трапортні засоби зареєстровані за ОСОБА_1 не значаться. З 2014 по 2021 ним були придбані та відчуджені наступні транспортні засоби:

-з21.10.2014 (Житомирське ВРЕР) по 16.09.2020 (ТСЦ № 1841; Житомир) зареєстрований автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», 2013 року випуску, бежевого кольору, н/з НОМЕР_4 , № кузова: НОМЕР_5 , матеріали на підставі яких проводилася реєстрація анспортного засобу 21.10.2014 знищенні у встановлений законом строк;

-з 02.11.2017 (ТСЦ №1841 м.Житомир) по 14.07.2018 (ТСЦ №1845 м.Радомишль) зареєстрований автомобіль марки «MERCEDES BENZЕ 300 TD», 1996 року випуску, синього кольору, н/з НОМЕР_6 , № кузова: НОМЕР_7 ;

-з 27.03.2018 (ТСЦ №1841 м.Житомир) по 10.01.2019 (ТСЦ №6841 м.Хмельницький) зареєстрований автомобіль марки «ЗАЗ-DAEWOO Т13010», 2005 року випуску, сірого кольору, н/з НОМЕР_8 , № кузова: НОМЕР_9 , матеріали на підставі яких було відчужено танспортний засіб 10.01.2019 знаходяться у територіальному сервісному центрі № 6841 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Хмельницькій області (філія ГСЦ МВС);

-з 18.10.2018 (ТСЦ №1841 м.Житомир) по 29.01.2020 (ТСЦ № 3247 Буча) зареєстрований автомобіль марки «OPEL OMEGA», 1995 року випуску, сірого кольору, н/з НОМЕР_1 , № кузова: НОМЕР_10 , матеріали на підставі яких відчужено транспортний засіб 29.01.2020 знаходяться у територіальному сервісному центрі №3247 регіонального сервісного центру ГСЦ МВс у Київській області (філія ГСЦ МВС);

-з 04.02.2020 (ТСЦ №1842 м.Бердичів) по 23.02.2021 (ТСЦ №1841 м.Житомир) зареєстрований автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2001 року випуску, синього кольору, н/з НОМЕР_3 , № кузова: НОМЕР_11 .

До вказаного повідомлення надано завірені належним чином копії договорів купівлі-продажу транспортних засобів (а.с.44-62).

Крім того, згідно інформації наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Житомирській області (Філія ГСЦ МВС) від 08.12.2021 №31/6-2444 перереєстрація автомобіля марки OPEL OMEGA,VIN № НОМЕР_12 відбулася 12.06.2021 та проводилась в територіальному сервісному центрі №8044, РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві. Згідно наданих документів, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу №1841/2020/1865425 від 10.01.2020 вказаний автомобіль за дорученням був оформлений на ОСОБА_4 (а.с.148-150).

На думку ОСОБА_4 все це майно було без її згоди відчужене її чоловіком ОСОБА_1 .

Однак, як пояснив ОСОБА_1 вказані автомобілі купувались та були відчужені в період спільного проживання. Дохід від їх продажу використовувався в інтересах сім`ї. Що стосується автомобіля марки OPEL OMEGA,VIN № НОМЕР_12 вказав, що він був проданий в період шлюбу (приблизно в березні-квітні 2021 року). Однак, у зв`язку з карантинними обмеженнями, можливо, що перереєстрація вказаного автомобіля відбулась 12.06.2021,тобто так як зазначено в довідці, виданій Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Житомирській області. Також вказав, що вказаний автомобіль, будучи зареєстований на його дружину ОСОБА_4 , був проданий разом з нею приблизно за 2000 додарів США. При цьому, ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечувався факт, що вони спільно продали вказаний автомобіль, однак, вказала, що вказані гроші на руки вона не отримувала, а тому вважає, що ці кошти були використані ОСОБА_1 для власних потреб. Також вказувала, що починаючи з кінця лютого 2020 року-початок березня 2020 року вона спільно з ОСОБА_1 не прорживали та не вели спільно господарство. Однак, вказаний факт заперечувався ОСОБА_1 , який стверджував, що спільне ведення господарства було припинено з часу розірвання шлюбу, тобто з 20 квітня 2021 року.

Варто зауважити, що підчас розгляду справи в суді, ОСОБА_4 не спростовані доводи щодо купівлі та продажу спірних автомобілів під час перебування в шлюбі та ведення спільного господарства разом з ОСОБА_1 , водночас нею не долучено доказів, які б підтверджували продаж її чоловіком зазначених автомобілів без її згоди та не в інтересах сім`ї.

Відповідно до Постанови Вленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме п.23 зазначає, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Таким чином наведені обставини свідчать про те, що подружжям, за час перебування у зареєстрованому шлюбі, було придбано зазначене вище рухоме майно та позивач не спростувала належними та допустимими доказами наявність правових підстав вважати, що її чоловіком під час перебування у шлюбі відчужене спільне майно без її згоди, як і відсутні підстави для відступлення від принципу рівності часток подружжя у спільному сумісному майні подружжя та для збільшення її частки у спільному майні подружжя до 2/3 частин.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю.

Щодо обов`язку суду надання відповіді на кожен аргумент, поданий сторонами, судом зазначається наступне.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

V. Розподіл судових витрат

У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, зважаючи, що ОСОБА_1 не просив стягувати судові витрати з ОСОБА_4 , яка виховує двоє спільних неповнолітніх дітей, суд вважає за можливе покласти їх на позивача.

Керуючись ст.ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 355, 368, 372 Цивільного кодексу України, Земельним кодексом України, ст.ст. 4,13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ задовольнити повністю.

Визнати садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 161,8 м.кв., житловою 92,2 м.кв. спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 161,8 м.кв., житловою 92,2 м.кв. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 256, номер запису про право власності: 29896466).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, цільове призначення якої для ведення садівництва, кадастровий номер :14:000:0076, що розташована в АДРЕСА_1 , у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно, розташоване на даній земельній ділянці (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 256, номер запису про право власності: 29896466)

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісного власністю подружжя та його поділ відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Повний текст рішення складено та підписано: 20.01.2022.

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО