Справа № 473/4249/21
РІШЕННЯ

іменем України

"11" січня 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенську за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи при дорожньо-транспортній пригоді

ВСТАНОВИВ:

16.11.2021 року представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Ієговська А.О. - звернулася в суд з позовом до відповідача приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (далі ПрАТ "УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп")про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи ОСОБА_3 при дорожньо-транспортній пригоді в сумі 90000 грн. кожному позивачу.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначала, що дорожньо-транспортна пригода сталася 05.12.2020 року в Одеській області, Овідопільському районі в с. Авангард, за участю застрахованого у страховій компанії - ПрАТ "УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп" - автомобіля марки "BMW 530D", реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в результаті якого пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень померла, а за даною подією здійснюється досудове розслідування слідчим СУ ГУ НП в Одеській області, яке не завершене. Відповідальність водія вказаного транспортного засобу ОСОБА_4 на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу № АО4295268.

Посилаючись на те, що ПрАТ "УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп"частково визнала в досудовому порядку врегулювання питання виплати страхового відшкодування позивачам згідно договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності №АО4295268 щодо виплати моральної шкоди та витрат на поховання дочки, але не здійснила виплату позивачам - батькам, що були непрацездатними особами, на день смерті потерпілої, загиблої в ДТП, які мали право на одержання від неї утримання, з урахуванням загального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку -, представник позивача просила позов задовольнити.

В судовому засідання представник позивача в режимі відео конференції підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача ПрАТ "УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» всудове засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву, де позов не визнає з огляду на те, що позивачі, які є непрацездатними, не потребують матеріальної допомоги, оскільки отримують дохід у вигляду пенсії розмір якої перевищує прожитковий мінімум встановлений законом, доказів перебування їх на утриманні загиблої дочки суду не надано. Крім того, представник відповідача також вказує на відсутність вини водія ОСОБА_4 чия цивільно-правова відповідальність була застрахована через що відсутня можливість виплатити страхове відшкодування через смерть фізичної особи при дорожньо-транспортній пригоді.

Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася 05.12.2020 року в Одеській області, Овідопільському районі в с. Авангард, за участю застрахованого у страховій компанії - ПрАТ "УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп" - автомобіля марки "BMW 530D", реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в результаті якого пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень померла.

За даною подією здійснювалося досудове розслідування слідчим СУ ГУ НП в Одеській області. Постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 31.12.2021року встановлено, що ОСОБА_3 порушила Правила дорожнього руху та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на неосвітленій ділянці, у темний час доби, поза населеним пунктом, в неустановленому для переходу місці, в темному обязі без світлоповертальних елементів, вийшлала на смугу руху автомобіля "BMW 530D", реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 і не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху почала переходити проїжджу частину, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої вона загинула. В діях водія ОСОБА_4 не вбачається будь-яких порушень Правил дорожнього руху, що перебувають у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною подією, у його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ст.286 КК України.

Відповідальність водія ОСОБА_4 вказаного транспортного засобу на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу №АО4295268.

Згідно ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

«Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки).

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18);від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Частиною третьою ст.1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання.

Факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_2 від 15 грудня 2020 року (а.с. 15).

Копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 стверджується, що її батьками є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - позивачі по справі (а.с.16).

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Згідно ст. 202 ч.1 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Зазначена стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Доводи відповідача, що ОСОБА_3 офіційно не була працевлаштована, а позивачі є непрацездатними особами і отримують пенсію, яка на момент смерті дочки перевищувала встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб судом до уваги не сприймаються з огляду на наступне.

Згідно довідки Олександрівської селищної ради Вознесенського району(а.с.23)позивачі перебували на утримані дочки ОСОБА_3 , а з копії форми ОК-5 наданої суду ГУ ПФУ в Миколаївській області загибла мала дохідв сумі 15995,88грн.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19) під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.

Висновок застосування норм права в подібних правовідносинах, викладений в Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19-ц (провадження № 61-20355св19).

Визначаючи розмір щодо розрахунку суми відшкодування відповідачем вказаної позивачем, суд виходить з наступного.

Так як Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено мінімальну заробітну плату на рівні 5000 грн., то загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) на відшкодуванян шкоди заподіяної втратою годувальника цим особам стосовно одного померлого становить 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку та буде становити 180000 грн, а відповідно з урахуванням двох осіб, які мають право на таке відшкодування позивачам належить до виплати - 90000 грн кожному.

Згідно зі ст.141 ч.6 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з другої сторони на користь осіб, які його понесли.

Розмір судових витрат складається з судового збору у сумі 1800 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи при дорожньо-транспортній пригоді - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"(04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) шкоду, заподіяну смертю фізичної особи в сумі 90000 грн. (дев`яносто тисяч гривень).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"(04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) шкоду, заподіяну смертю фізичної особи в сумі 90000 грн. (дев`яносто тисяч гривень).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"(04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, )судовий збір на користь держави (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106), , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) в сумі 1800 (одна тисяча вісімсот) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: О .Є. Старжинська