Провадження № 2/761/3650/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.,

за участю секретаря Войновського О.І.,

представника відповідача Торкаєнка О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом.

Ухвалою суду від 20.09.2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про відкладення підготовчого судового засідання.

В судовому засіданні представник відповідача заявив усне клопотання про залишення позовної заяви без руху у зв`язку з несплатою позивачем судового збору, оскільки представник вважає хибним посилання позивача на ст.ст. 11 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд, розглянувши заявлене клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Із пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено саме Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Як вбачається з позовної заяви, підставою звернення позивача з позовом до суду є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладанню договору.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 надано офіційне тлумачення застосування Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.91 року, а саме: (справи про захист прав споживачів кредитних послуг) треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладання, так і виконання такого договору.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Висновок про те, що споживачі звільняються від сплати судового збору на всіх стадіях цивільного процесу висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

З огляду на викладене, представником відповідача не доведено з посиланням на норми чинного законодавства підстав, за яких норми закону Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на спірні правовідносини, а отже, клопотання є необгрунтованим.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 259, 260 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху - відмовити.

Ухвала оскарження не підлягає.

СУДДЯ І.П.РОМАНИШЕНА