Провадження №: 4-с/755/262/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" січня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

представника скаржника - Трутнєва С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення та бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби, суб`єкти оскарження: державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондарчук Юлія Миколаївна (правонаступник юридичної особи Дніпровський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ)), державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Урбан Дмитро Дмитрович (правонаступник юридичної особи Дніпровський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ)), начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко Ірина Василівна, боржник - ОСОБА_1 , -

у с т а н о в и в:

26.11.2021 року АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду зі скаргою на рішення та бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби, у якій просить:

- визнати рішення державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального Управління юстиції у м. Києві - Бондарчук Юлії Миколаївни щодо накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 в межах виконавчого провадження №54832560 відкритого 05.10.2017 року - неправомірним;

- визнати рішення державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Урбана Дмитра Дмитровича про державну реєстрацію арешту (обтяження) нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 в Державному реєстрі прав у межах виконавчого провадження №54832560 відкритого 05.10.2017 року - неправомірним;

- визнати бездіяльність начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Андрющенко Ірини Василівни стосовно не проведення - перевірки законності виконавчого провадження №54832560 відкритого 05.10.2017 року на предмет порушення порядку накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 - неправомірною;

- зобов`язати начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Андрющенко І.В. винести постанову якою зняти арешт з майна - квартири АДРЕСА_1 , накладеного в межах виконавчого провадження №54832560 відкритого 05.10.2017 року, а також скасувати постанову про арешт майна боржника від 05.10.2017 року в частині цього майна та провести державну реєстрацію припинення арешту (обтяження) Державному реєстрі прав.

Обґрунтовуючи вимоги скарги скаржник вказує, що цією скаргою заявник зазначає про порушення його прав, як іпотекодержателя, допущених рішенням та бездіяльністю посадових осіб органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення про стягнення боргу внаслідок накладення арешту на все майно боржника в порушення принципу співмірності заходів виконавчого провадження, що унеможливлює реалізацію предмета застави в спосіб, визначений рішенням суду в іншій справі та зумовлює порушення права на справедливий суд, складовою частиною якого є виконання судового рішення. На примусовому виконанні Дніпровського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) знаходилось виконавче провадження №54832560 відкрите 05.10.2017 року постановою державного виконавця з примусового виконання виконавчого листа №755/21728/15, виданого 01.09.2017 року Дніпровським районним судом м Києва на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 11.07.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» 512506,39 грн. Постановою державного виконавця Бондарчук Ю.М. від 05.10.2017 року накладено арешт на все майно боржника. Зазначений арешт (обтяження) на майно боржника зареєстрований на підставі постанови від 05.10.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.06.2019 року за номером запису 32088 (спеціальний розділ) державним реєстратором (державним виконавцем) Урбан Д.Д., із внесенням запису на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (індексний номер 47449570) від 21.06.2019 року, вид обтяження: арешт нерухомого майна; опис предмета обтяження: все нерухоме майно, в тому числі і квартира АДРЕСА_1 (2/3 якої належить боржнику). 30.01.2020 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, в зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення, оскільки виявлене нерухоме майно боржника обтяжене іпотекою та на нього не може бути звернуто стягнення у відповідності до приписів Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Арешт із нерухомого майна, в тому числі, - предмета іпотеки не знімався. Окрім цього, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.06.2015 року, зміненим рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14.03.2017 року в справі № 755/24739/14-ц, позов АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 314466,30 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу та укладення договору купівлі-продажу від імені АТ «Ощадбанк» в порядку, визначеному статтею 38 закону України «Про іпотеку». У подальшому, внаслідок непогашення заборгованості за основним зобов`язанням та втратою чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», АТ «Ощадбанк» розпочало процедуру реалізації заставленого майна на виконання рішення суду, в процесі якої було встановлено обставину, яка порушує права банку на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а саме наявність арешту, накладеного постановою від 05.10.2017 року в межах виконавчого провадження №54832560. Маючи на меті відновлення своїх прав, банк направив до Дніпровського ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) заяву від 21.10.2021 року №100.19-09/26786 про зняття арешту з заставленого майна, за результатами розгляду якої начальником відділу Андрющенко І.В. листом від 09.11.2021 року №84853 відмовлено в знятті цього арешту в зв`язку з відсутністю підстав. Відтак, права заявника порушені рішенням державного виконавця про накладення арешту на все майно боржника від 05.10.2017 року, а також рішенням про державну реєстрацію арешту від 21.06.2019 року з внесенням відомостей предмета іпотеки до опису предмета обтяження; бездіяльністю начальника цього відділу стосовно скасування такого арешту в частині предмета іпотеки. Скаржник посилається на положення ст.ст. 1, 2, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження», п. 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень та зазначає, що як убачається з матеріалів виконавчого провадження №54832560, останнє відкрито з метою примусового виконання рішення про стягнення заборгованості в розмірі 512506,39 грн, а тому арешт у межах цього виконавчого провадження, з урахуванням принципу пропорційності, повинен накладатися у розмірі суми стягнення на окремі речі та для забезпечення реального виконання судового рішення. Проте, за результатами перевірки майнового стану боржника перед накладенням арешту постановою від 05.10.2017 року, державний виконавець Бондарчук Ю.М. не могла не встановити, що 2/3 нерухомого майна, яке належить боржнику (квартира АДРЕСА_1 ) в цілому перебуває в іпотеці АТ «Ощадбанк», державну реєстрацію якої проведено 03.08.2012 року за №14053786, що з огляду на положення частини сьомої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження», висновку Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду щодо застосування положень законодавства при зверненні стягнення на предмет іпотеки під час виконання рішення про стягнення заборгованості, викладеного в постанові №405/2299/15-ц від 16.05.2018 року, а також зважаючи на заборону примусової реалізації заставленого майна боржника, встановленою Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», - виключає необхідність арешту цього майна в зв`язку з неможливістю забезпечити виконання судового рішення за його рахунок. Окрім цього, при прийнятті рішення про державну реєстрацію арешту, державний виконавець Урбан Д.Д. уніс до Державного реєстру прав відомості, що не відповідають резолютивній частині постанови про арешт майна боржника від 05.10.2017 року, яка є необхідною для проведення державної реєстрації у відповідності пункту 36 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, якими (відомостями) конкретизував іпотеку предметом обтяження всупереч п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зазначеними рішеннями суб`єктів обтяження порушено права АТ «Ощадбанк» як іпотекодержателя, унеможливило реалізацію предмета застави в спосіб, визначений рішенням суду в іншій справі чим зумовило порушення права на справедливий суд, складовою частиною якого є виконання судового рішення, а також однієї з основних засад судочинства визначених ст. 129 Конституції України, як обов`язковість судового рішення. Порядок зняття арешту з майна визначений ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до положення частини третьої названої норми, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно пунктом 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі виявлення в діях державного виконавця порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом, начальник відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, виносить постанову про зняття арешту з майна, в якій обов`язково зазначається висновок з урахуванням вимог Закону щодо дій державного виконавця у виконавчому провадженні, що призвели до порушення порядку накладення арешту, вирішується питання про скасування постанови про арешт майна боржника, під час винесення якої порушено порядок накладення арешту, визначається які дії необхідно вчинити державному виконавцю щодо усунення виявлених порушень. Начальник відділу державної виконавчої служби за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби, скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника) або з власної ініціативи має право перевірити законність виконавчого провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі та прийняти постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження (пункти 1, 2, 7 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень). Аналізуючи наведені положення через призму норми частини другої статті 19 Основного Закону України вбачається обов`язок начальника відділу державної виконавчої служби провести перевірку виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби, скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника) або з власної ініціативи, та за результатами такої перевірки прийняти постанову про результати перевірки. Проте, за наслідками розгляду заяви АТ «Ощадбанк» від 21.10.2021 року №100.19-09/26786 про зняття арешту з заставленого майна, начальник відділу державної виконавчої служби Андрющенко І.В. допустила бездіяльність, не провела перевірку законності виконавчого провадження на предмет порушення порядку накладення арешту в порядку, встановленому законом, надіславши у відповідь лист від 09.11.2021 року №84853 про відмову в знятті арешту з майна в зв`язку з відсутністю підстав. Таким чином, оскільки складення за результатом проведення перевірки листа Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено, то начальник відділу державної виконавчої служби допустила бездіяльність, чим порушила права АТ «Ощадбанк» на дотримання принципу законності, диспозитивності та справедливості виконавчого провадження, що в свою чергу привело до порушення прав скаржника. Отже, як убачається з існуючих правовідносин, право заявника порушене внаслідок рішень державних виконавців, які виразилися в порушенні порядку накладення арешту на майно боржника та внесенні запису до Державного реєстру прав, а також бездіяльності начальника відділу державної виконавчої служби, яка виразилася в ухиленні від перевірки законності виконавчого провадження на предмет законності накладення арешту на заставне майно. Таким чином, із огляду на характер порушених прав, а також зважаючи на відсутність у суб`єктів оскарження законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення в разі встановлення порушення порядку накладення арешту на майно, - ефективним способом захисту порушених прав АТ «Ощадбанк» - є зобов`язання начальника відділу державної виконавчої служби Андрющенко І.В. винести постанову якою зняти арешт з майна - предмета іпотеки, а також скасувати постанову про арешт майна боржника в частині предмета іпотеки та провести державну реєстрацію припинення арешту (обтяження) в Державному реєстрі прав стосовно цього майна - квартири АДРЕСА_1 , з визнанням її бездіяльності та рішень державних виконавців- неправомірними.

Ухвалою суду від 30.11.2021 року відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги скарги з підстав викладених у ній, просить скаргу задовольнити і додатково пояснив суду, що на користь банку прийняте рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також судом приймалось рішення про стягнення боргу. За рішенням суду про стягнення боргу було відкрите виконавче провадження і в його межах накладений арешт на майно боржника, в тому числі на квартиру, яка є предметом іпотеки банку. В процесі виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, банку стало відомо про накладений арешт, що унеможливлює виконання цього рішення. Після цього представник банку звернувся до ВДВС з питанням зняття арешту, адже наявність такого арешту не спрямована на реальне виконання рішення суду про стягнення коштів ураховуючи, що арешт накладений на предмет іпотеки, однак начальник відділу ухилилась від здійснення перевірки законності накладення арешту та не винесла постанови про зняття арешту. За наведених обставин порушені права банку як іпотекодаржателя майна. Крім того, запис про державну реєстрацію обтяження був внесений лише у 2019 році, у якому безпідставно конкретизовано дані предмету іпотеки.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення представника скаржника, вивчивши матеріли справи, дослідивши наявні у справі письмові докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, всебічно та об`єктивно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2017 року Дніпровським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист на виконання рішення суду від 11.07.2017 року у справі №755/21728/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місті Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» заборгованості за договором кредиту у розмірі 512506,39 грн. (а.с. 20-21).

Постановою державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Бондарчук Ю.М. у межах ВП №54832560 з примусового виконання виконавчого листа №755/21728/15 виданого 01.09.2017 року Апеляційним судом м. Києва, накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 (а.с. 22-23).

За змістом наявної в матеріалах справи інформації про виконавче провадження №54832560, постанова про накладення арешту на все майно боржника була винесена у день відкриття виконавчого провадження - 15.10.2017 року. Постановою від 30.01.2020 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 15-19).

За змістом постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №54832560 від 30.01.2020 року, згідно повідомлення Регіонального сервісного центру МВС м. Києва транспортні засоби за боржником на праві власності не зареєстровано. Серед власників цінних паперів/акцій боржник не значиться. Серед власників морських, повітряних суден та спеціалізованої техніки - не значиться. Згідно повідомлення ДФС України відкриті рахунки у банківських установах, про осіб які працюють за трудовим або цивільним договорами, які отримують пенсію, про джерела отримання доходів божника фізичної особи, інформація відсутня. Згідно повідомлень банківських установ, арешт карткових рахунків боржника виявився без результатним - відсутній клієнт (боржник). Арешти на майно боржника державним виконавцем внесені до відповідних реєстрів. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржником в іпотеку передано нерухоме майно. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону У країни «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку». За таких обставин, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повернув виконавчий лист №755/21728/15 стягувачу (а.с. 28).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - ОСОБА_1 від 19.11.2020 року:

- 03.08.2012 року зареєстровано іпотеку кв. АДРЕСА_1 . Боржник - ОСОБА_1 . Майновий поручитель - ОСОБА_2 . Іпотекодержатель - ПАТ «Державний ощадний банк України»;

- 21.06.2019 року державним виконавцем Урбан Д.Д. зареєстроване обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, в тому числі і квартири АДРЕСА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника від 05.10.2017 року у ВП №54832560;

- квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 у розмірі 2/3 частини та ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини квартири (а.с. 24-27).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.06.2015 року у справі №755/24739/14-ц, з урахуванням змін внесених рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.03.2017 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №7383 від 03.08.2012 року, укладеним між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - на кв. АДРЕСА_1 шляхом продажу ПАТ «Державний ощадний банк України» як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі - покупцем в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 29-44).

21.10.2021 року представник скаржника звернувся до Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою, у якій просив звільнити з-під арешту нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме 2/3 частини кв. АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки банку, яке обтяжене постановою державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 05.10.2017 року ВП №54832560. У заяві зазначено, що існуюче обтяження предмета іпотеки, що виникло на підставі постанови державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про арешт майна боржника від 05.07.2017 року, не дає можливості іпотекодержателю скористатись своїм законним правом та звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-які й особі - покупцеві і порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для задоволення своїх вимог (а.с. 45-46).

Своїм листом від 09.11.2021 року №84853 начальник Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Андрющенко І.В. «Про надання інформації» повідомила банк, що на виконання у відділі перебувало ВП №54832560 з примусового виконання виконавчого листа №755/21728/15-ц від 01.09.2017 року Апеляційного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» боргу в розмірі 512506,39 грн. 05.10.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та цього ж дня винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 30.01.2020 року на підставі а. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа без виконання. Із посиланням на положення ст.ст. 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження» у листі зазначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, тому відсутні підстави для зняття арешту майна (а.с. 47-50).

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Так само частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до положень ст.ст. 448-451 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Скаржник вважає неправомірним рішення державного виконавця Бондарчук Ю.М. щодо накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 в межах ВП №54832560 від 05.10.2017 року, однак суд із такою думкою сторони скаржника погодитись не може, з огляду на наступне.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частинами 1, 2 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За змістом ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

На переконання суду, державний виконавець Бондарчук Ю.М. в межах своєї компетенції винесла постанову про накладення арешту на майно боржника, з метою забезпечення виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Чинним законодавством України не встановлено заборони виконавцю арештовувати належне боржнику майно, якщо таке майно є предметом іпотеки, а також Законами України «Про іпотеку», «Про виконавче провадження» обумовлені випадки можливого звернення стягнення на майно боржника навіть якщо таке майно перебуває в іпотеці, наприклад, з урахування пріоритетності, з дозволу іпотекодержателя тощо.

Стосовно не забезпечення такою постановою державного виконавця реальності виконання рішення суду у зв`язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», слід зазначити, що відсутні будь-які підстави вважати, що станом на час винесення постанови про накладення арешту на майно боржника державному виконавцю будь-яким чином могли бути відомі всі обставини, передбачені ст. 1 цього закону для віднесення вказаного майна до нерухомого майна на яке розповсюджується дія зазначеного закону. Вбачається, що такі обставини були встановлені під час виконання рішення суду та зазначені у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу.

Поряд із цим, суд вважає дійсно не правомірним рішення державного виконавця Урбан Д.Д. про державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , оскільки боржнику ОСОБА_1 належить 2/3 вказаної квартири і постановою державного виконавця арешт був накладений саме на майно боржника, а не будь-якої іншої особи.

Стосовно реєстрації обтяження 2/3 частини квартири, що належить боржнику, суд вважає, що державний виконавець не вийшов за межі постанови про накладення арешту на майно боржника, адже цією постановою накладений арешт на все майно боржника, відповідно і на 2/3 частин належної боржнику кв. АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

За змістом ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна боржника не передбачено, а виключний перелік підстав для зняття арешту виконавцем з майна боржника, передбачений ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка не передбачає зняття арешту з майна, яке знаходиться в іпотеці.

Поряд із цим, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право суду зняти арешт з майна у всіх інших випадках.

За змістом ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.п. 1, 2, 7 Розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, перевірити законність виконавчого провадження мають право: начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі. Посадові особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому, пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника), а посадові особи, зазначені в абзацах другому, четвертому та шостому пункту 1 цього розділу, - за скаргою на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Про результати перевірки законності виконавчого провадження виноситься постанова.

Вивчивши матеріали справи, у даному випадку суд дійшов висновку про безпідставність вимог скаржника щодо визнання протиправною бездіяльності начальника відділу та зобов`язання начальника вчинити дії, оскільки із матеріалів вбачається, що стягувач звернувся до Дніпровського РВ ДВС із заявою про зняття арешту з 2/3 частин квартири, а не зі скаргою із вимогою провести перевірку та зняти арешт, тож начальник відділу обґрунтовано надав стягувачу саме відповідь «Про надання інформації» від 09.11.2021 року та роз`яснив за наведених в листі обставин існуючий порядок зняття арешту з майна боржника, а саме пославшись на положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначивши, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У даному випадку арешт квартири АДРЕСА_1 має бути скасований саме за рішення суду, оскільки його наявність перешкоджає іпотекодержателю реалізувати своє право надане рішенням суду на звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в :

Скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення та бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби, суб`єкти оскарження: державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондарчук Юлія Миколаївна (правонаступник юридичної особи Дніпровський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ)), державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Урбан Дмитро Дмитрович (правонаступник юридичної особи Дніпровський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ)), начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко Ірина Василівна, боржник - ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Урбан Дмитра Дмитровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.06.2019 року (індексний номер 47449570) у вигляді арешту нерухомого майна, а саме - 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , здійснене в межах виконавчого провадження №54832560 на підставі постанови про арешт майна боржника від 05.10.2017 року - визнати неправомірним.

Арешт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований 21.06.2019 року згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.06.2019 року (індексний номер 47449570) на підставі постанови про арешт майна боржника від 05.10.2017 року у виконавчому провадженні №54832560 - скасувати.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складний 17.01.2022 року.

Суддя -