ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/223/19 Номер провадження 22-ц/814/110/22Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В.П. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

при секретарі Гречка Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2021 року, постановлену суддею Старокожко В.П.,

у справі за клопотанням адвоката Павелка Руслана Сергійовича в інтересах ОСОБА_2 про скасування заходу забезпечення позову, застосованого ухвалою суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2021 року клопотання адвоката Павелка Р.С., подане в інтересах ОСОБА_2 , про скасування заходів забезпечення позову, застосованого ухвалою суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - задоволено.

Скасовано захід забезпечення позову у вигляді заборони будь-яким способом відчужувати, передавати у заставу (іпотеку) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 1/2 частину майнового комплексу станції технічного обслуговування автомобілів за адресою: АДРЕСА_1 .

З цією ухвалою не погодився позивач ОСОБА_1 , оскарживши її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач прохає скасувати оскаржувану ухвалу від 13.09.2021 року як таку, що суперечить його правам, оскільки ухвала є передчасною, так як справа знаходиться у Верховному Суді, тоді як місцевий суд постановив спірну ухвалу без врахування висновків Верховного Суду, рішення якого відсутнє в матеріалах справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов 20.12.2021 р., представник відповідача прохає залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін оскаржувану ухвалу, а також стягнути витрати на правничу допомогу на користь ОСОБА_2 , в сумі 6000 грн.

05.01.2022 року до апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надійшло заперечення на заяву відповідача щодо незгоди з витратами на правову допомогу.

Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У судове засідання, яке проводилося в режимі відеоконференції у системі «EasyCon», з`явився представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Павелко Р.С.

Відповідач до суду не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 до апеляційного суду не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність осіб, які до суду не з`явилися.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Суд першої інстанції встановив, і це вбачається з матеріалів справи, що в провадженні Хорольського районного суду Полтавської області з лютого 2019 року перебувала цивільна справа № 548/223/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 26.02.2019 року у вказаній справі частково задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Заборонено ОСОБА_2 відчужувати, передавати в заставу 1/2 частину майнового комплексу станції технічного обслуговування автомобілів за адресою: АДРЕСА_1 до моменту набрання рішенням суду по справі законної сили.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 10.10.2019 року, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 06.05.2020 р. відмовлено ОСОБА_1 в задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення не було вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 13.07.2020 р. відкрито касаційне провадження у цій справі на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 10.10.2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 06.05.2020 р. В задоволенні клопотання про зупинення дії постанови Полтавського апеляційного суду відмовлено.

У грудні 2020 року адвокат Павелко Р.С., діючи в інтересах відповідача ОСОБА_2 , звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 26.02.2019 р., посилаючись на те, що в заходах забезпечення позову відпала необхідність.

Як вказувалося вище, ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 13.09.2021 року клопотання адвоката Павелка Р.С., подане в інтересах відповідача ОСОБА_2 , про скасування заходів забезпечення позову, застосованого ухвалою суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - задоволено.

Скасовано захід забезпечення позову у вигляді заборони будь-яким способом відчужувати, передавати у заставу (іпотеку) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 1/2 частину майнового комплексу станції технічного обслуговування автомобілів за адресою: АДРЕСА_1 .

При постановленні вказаної ухвали суд першої інстанції виходив із того, що рішенням суду від 10.10.2019 р., яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

При цьому, питання про скасування заходів забезпечення позову судом першої інстанції вирішено не було.

Оскільки в забезпеченні позову відпала необхідність, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення клопотання представника відповідача та скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 26.02.2019 р.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

За змістом ст. 149 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути застосовані на забезпечення позову, який перебуває (перебуватиме) на розгляді в суді до прийняття по ньому судового рішення; метою забезпечення позову є забезпечення можливості виконання рішення суду про його задоволення. Тобто захід забезпечення позову не є самостійним видом захисту порушеного права позивача, а є вторинним, залежним від позову і слідує за позовом, який забезпечується. Захід забезпечення позову вживається на необхідний час, але не більше, ніж до вирішення справи та виконання рішення на користь позивача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Відповідно до ч. ч. 7- 11 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 10.10.2019 р., яке 06.05.2020 р. залишено без змін судом апеляційної інстанції, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . При ухваленні місцевим судом рішення питання про скасування заходів забезпечення позову судом першої інстанції не було вирішено, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви та скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 26.02.2019 р.

Доводи апеляційної скарги позивача правильних висновків суду не спростовують.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що ухвала є передчасною, так як справа знаходиться у Верховному Суді, тоді як місцевий суд постановив спірну ухвалу без врахування висновків Верховного Суду, рішення якого відсутнє в матеріалах справи, - на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки за змістом ч. 9 ст. 158 ЦПК України, яка є імперативною, скасування заходів забезпечення позову пов`язане з результатом розгляду справи, у даному випадку, з відмовою у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Процесуальний закон не передбачає альтернативного вирішення даного питання і не передбачає можливості залишення заходу забезпечення у разі відмови в задоволенні позову.

Крім цього, як встановлено апеляційним судом, постановою Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 548/223/19 рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 10.10.2019 р. та постанова Полтавського апеляційного суду від 06.05.2020 р. залишені без змін.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 судом не було вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 26.02.2019 р; вказане рішення є чинним, а у забезпеченні позову відпала необхідність, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви та скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 26.02.2019 р.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а ухвали Хорольського райсуду Полтавської області від 13.09.2021 р. без змін.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як встановлено ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України вбачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 22.01.2021 р. при розгляді справи № 925/1137/19.

Крім цього, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як убачається з матеріалів справи, інтереси відповідача ОСОБА_2 в суді першої інстанції при розгляді клопотання про скасування заходів забезпечення позову представляв адвокат Павелко Р.С. відповідно до ордеру серія ВІ № 1027701 від 15.12.2019 р. (а.с. 3).

Питання про стягнення витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції відповідачем не ставилося, а було заявлене представником відповідача адвокатом Павелко Р.С. після оскарження позивачем ухвали місцевого суду від 13.09.2021 р., а саме у відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано ордер серії ВІ № 1071060 від 16.12.2021 р., детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Руслана Павелко» відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги від 16.12.2021 р. у цивільній справі № 548/223/19, в суді апеляційної інстанції; витяг з договору про надання професійної правничої допомоги б/н від 16.12.2021 р., в якому сторони погодили фіксований розмір гонорару у сумі 6000 грн. за надану професійну правничу допомогу при розгляді справи в апеляційному суді при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 13.09.2021 р. Також стороною відповідача до відзиву на апеляційну скаргу додано копію квитанції про сплату ОСОБА_2 на користь адвоката Павелка Р.С. 6000 грн. на підставі вищевказаного договору про надання правничої допомоги.

Отже, відповідачем доведено належними і допустимими доказами факт надання йому адвокатом Павелко Р.С. правничої допомоги в суді апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Хорольського райсуду Полтавської області від 13.09.2021 р., а також розмір та вартість понесених витрат, що є підставою для їх стягнення.

Заперечення позивача у заяві від 05.01.2022 р. щодо незгоди з клопотанням сторони відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, - на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки питання про стягнення витрат на правничу допомогу у цій справі не ставилося стороною відповідача у суді першої інстанції при розгляді заяви про скасування заходів забезпечення позову, а було заявлено в апеляційному суді, тобто після оскарження позивачем ухвали за наслідками розгляду вказаної заяви.

При цьому, положення чинного ЦПК України не містять прямої заборони щодо вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, надану стороні у суді апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги іншої сторони на ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Приймаючи до уваги те, що колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Хорольського райсуду Полтавської області від 13.09.2021 р., стороною відповідача підтверджено факт надання відповідачу адвокатом Павелко Р.С. правничої допомоги в суді апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Хорольського райсуду Полтавської області від 13.09.2021 р., якою скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою місцевого суду від 26.02.2019 р., а також обсяг витрат та їх вартість, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з позивача вказаних витрат на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хорольського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу у сумі 6000 грн. (шість тисяч гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14.01.2022 р.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук