Провадження № 2-п/234/5/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Романенко К.С.,

за участю секретаря Коваленко Н.Є.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення, ухваленого за результатами розгляду справи №234/12992/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

До Краматорського міського суду Донецької області в провадження судді Романенко К.С. надійшла заява ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення, ухваленого за результатами розгляду справи №234/12992/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Заочним рішенням Краматорського міського суду від 01.11.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, а шлюб, зареєстрований між позивачем та відповідачем, розірвано.

14.12.2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення, ухваленого за результатами розгляду справи №234/12992/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Заяву обґрунтував тим, що під час прийняття рішення судом не були з`ясовані всі обставини справи для прийняття правильного рішення. Так, твердження позивача у позовній заяві про те, що вони з відповідачкою нібито з травня 2014 року фактично припинили сімейні стосунки та ведення спільного господарства не відповідає дійсності. Насправді, позивач із відповідачкою продовжував сімейні стосунки та виховання спільних дітей, аж допоки відповідачці не стало відомо у листопаді 2021 року про рішення Краматорського міського у від 01.11.2019 року про розлучення між позивачем та відповідачкою прийнятого за позовом ОСОБА_2 .

На момент розгляду судової справи відповідачка разом із їх спільними малолітніми дітьми - доньками ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ) знаходилась за межами України, а саме: у м. Рязань Російської Федерації. через що, їй не було відомо про час та місце розгляду даної судової справи. Під час ознайомлення представником відповідача адвокатом Дибовим О.В. 10 листопада 2021 року матеріалами справи №235/12992/19 було встановлено про відсутність належного повідомлення відповідачки ОСОБА_3 про хід судових засідань у справі, та направлення копії заочного рішення на її адресу мешкання: АДРЕСА_1 .

Таким чином відповідачка взагалі не знала про те. що її чоловік ОСОБА_2 подав позов до суду про розірвання шлюбу на території України. Хоча позивачу ОСОБА_6 було відомо про те, що в період подання ним до Краматорського міського суду Донецької області позову про розлучення та розгляду судом цього позову, відповідачка з їхніми сумісними дітьми проживає за межами України.

З моменту укладання шлюбу між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 , а саме з 25.02.2005 р. вони разом проживали сумісно в одній квартирі, яка складається із двох квартир за АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , виховували спільних дітей, які народилися у подружжя, займалися веденням спільного господарства. Восени 2011р. ОСОБА_2 зайняв посаду генерального директора ТОВ «ПІВДЕНТРАНСБУД», розташованого за адресою Україна, 85670, Донецька область, м. Вугледар, ст. Вуглесборочна. Кожної неділі позивач щоденно виїзджав на роботу на автомобілі з місця постійного проживання, а увечері повертався додому. Так було до 10 травня 2014 року. 9 травня 2014 року у м. Маріуполі Донецької області були сутички між населенням та військовими з використанням військової техніки. Оскільки місце проживання родини знаходилося територіально в межах однієї області, було прийняте рішення покинути місце проживання заради безпеки членів сїм`ї. 10 травня 2014 року ОСОБА_2 спочатку вивіз відповідачку ОСОБА_3 з їх спільними дітьми до Ростовської області РФ, а згодом, у кінці травня до родичів у Орловську область РФ.

З кінця травня 2014 року відповідачка та їх спільні з позивачем діти проживали у смт. Наришкіно Орловськой області РФ, де старша донька пішла до школи, про що свідчить запис у особистій справі дитини, молодша ходила до дитячого садку. Відповідачка пішла працювати менеджером з продажу в ТОВ «Агро-Група».

Позивач навідував родину раз на 2-2,5 місяця, але щоденно спілкувався телефоном із дружиною та дітьми, фінансово приймав участь у витратах сім`ї і весь цей час родина замислювалась над тим, як ї де жити разом, бо, на думку позивача, коли відповідачка пропонувала жити усім разом у м. Вугледар. відповідав, що там не дуже безпечно и треба найти інше місце.

У липні 2015 року позивач ОСОБА_2 приїхав до родини у відпустку і всі разом полетіли до Єгипту, про що свідчить штамп у загранпаспорті ОСОБА_3 та сумісні світлини.

23.07.2015 р. учотирьох родина повернулася до постійного місця проживання , а саме: АДРЕСА_1 . Діти пішли до школи в м. Макіївка, відповідачка була домогосподаркою, позивач ОСОБА_2 віїзджав у неділю за місцем працевлаштування і повертався увечері п`ятниці, так як діяла пропускна система між тимчасово окупованою територією України та Україною.

Відповідачка часто зверталася до позивача з проханням жити разом у м. Вугледар Донецької області, але позивач не погоджувався, аргументуючи тим, що ситуація не дуже безпечна, так як в м. Вугледарі проходить територіальна лінія з тимчасово окупованою територією України. Відповідачка з позивачем продовжували жити подружнім життям, виховувати спільних дітей, святкували разом усі свята, їздити у відпустки. Так було до липня 2017 року. У липні 2017 року колеги відповідачки по роботі, з якими вона працювала у смт. Наришкіно Орловської області РФ запропонували їй роботу менеджером у м. Рязань РФ. Вона прийняла пропозицію і поїхала спробувати. Все склалося добре і 26.08.2017 року відповідачка з дітьми приїхала до м. Рязань, Рязанської області РФ. Там вона працювала, а діти пішли навчатися у школу №73 м. Рязані, про що свідчать довідки зі школи. Житло винаймали, згодом відповідачка подала документи на дозвіл на тимчасове проживання для себе і дітей. Отримала дозвіл на тимчасове проживання на території Рязанської області Російської Федерації на період з 03.11.2017р. по 03.11.2020 р., про що свідчить штамп у загранпаспорт! відповідачки. Далі відповідачка подала документи на участь у державній програмі переселення співвітчизників, та отримала свідоцтво учасника, де разом з нею були усі члени родини, а саме діти та чоловік. Так як родина мали намір проживати разом у Російській Федерації. Позивач так саме приїжджав до родини раз на 2-2,5 місяці.спілкувався щоденно з родиною по телефону, а відповідачка з дітьми приїжджали до м. Макіївка на новорічні свята та у червні після закінчення учбового року на літо, де також разом проводили час та святкували свята. У березні 2019 року позивач ОСОБА_2 звільнився зі своєї посади у м. Вугледар та приїхав до сім`ї у місце Рязань РФ, отримавши дозвіл на тимчасове перебування у РФ як член сім`ї учасника програми переселення співвітчизників, маючи намір жити з сім`єю. Про це свідчать документи, а саме штамп у паспорті ОСОБА_2 та інші. Позивач ОСОБА_2 проживав разом з позивачкою ОСОБА_3 та їх спільними дітьми в одній квартирі у м. Рязань з березня по червень 2019 року. Але спроби позивача знайти достойну, на його погляд, роботу у м. Рязань не справдилися, так як він мав тільки дозвіл на тимчасове перебування у країні, а на вищі посади приймають тільки з громадянством країни, ОСОБА_2 , вирішив повернутися на попереднє місце працевлаштування у м. Вугледар на свою посаду генерального директора ТОВ «ПІВДЕНТРАНСБУД», що він і зробив. Відповідачка та діти продовжили жити у м. Рязань до червня 2020 року.

У червні 2020 року позивачка з дітьми повернулася за місцем постійної реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 . та кв.З.

Стверджує, що під час прийняття заочного рішення про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою не були враховані інтереси їхніх спільних неповнолітніх дітей, були порушені їх права виховуватись у повній родині та приймати рішення згідно чинного законодавства України з ким із батьків вони хочуть проживати у рази припинення подружнього життя батьків та яким чином буде проходити їх подальше виховання, у зв`язку з чим просив суд скасувати заочне рішення суду від 01.11.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_2 заяву про перегляд заочного рішення підтримав та наполягав на її задоволенні.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив той факт, що відповідачка ОСОБА_3 не була сповіщена належним чином про слухання справи, участь у судовому розгляді не приймала. Однак зазначив, що підстав для скасування заочного рішення суду від 01.11.2019 року не має, оскільки сімейні стосунки припинились за бажанням ОСОБА_3 , бо саме вона його прогнала. Просив суд відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення, ухваленого за результатами розгляду справи №234/12992/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Згідност. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи , вважає, що докази, на які посилається представник відповідача, мають істотне значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим заочне рішення суду від 01.11.2019 року підлягає скасуванню та справу слід призначити до нового розгляду в загальному порядку.

Керуючись ст.ст.287 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скасувати заочне рішення Краматорського міського суду від 01 листопада 2019 року по цивільній справі №234/12992/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та призначити справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 13 годину 30 хвилин 09 лютого 2022 року у приміщенні суду зал № 10/3.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя К. С. Романенко