Провадження № 22-ц/4808/164/22
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.

серкетаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 13 вересня 2021 року ухвалене в складі судді Шамотайла О.В. в м. Івано-Франківськ у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позовна заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_2 з 02.08.2008 року по 02.01.2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилось двоє дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 2013 року народження, які проживають з нею. Івано-Франківським міським судом від 06.02.2019 відповідно поданої заяви, видано судовий наказ №344/820/2019 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 16 січня 2019 року. Зазначає, що відповідач влаштувався на роботу механіком на автотранспортне підприємство, однак ухиляється від сплати аліментів у їх реальному обсязі. На даний час сплачує аліменти у розмірі 2 678,63 грн, що складає 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму на обох дітей (1197,5*2=2395 грн) та доплати за попередні неоплачені місяці у розмірі 283,63 грн. Отримуваних нею аліментів не достатньо для забезпечення дітям належного рівня життя. Просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача в її користь на утримання дітей аліменти в твердому грошовому розмірі по 2500 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення, яким просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, судом першої інстанції не враховано докази та обґрунтування її абсолютного права на зміну способу стягнення аліментів як отримувача аліментів відповідно до ч.З ст. 181 СКУ, не враховано також покращення матеріального стану відповідача та його реальну спроможність оплачувати аліменти в більшому розмірі, адже розмір аліментів який він сплачував нерегулярно до моменту подачі заяви в суд з точки зору звичайних потреб малолітньої дитини матеріальної спроможності є недостатнім. Наказом Івано-Франківського міського суду від 06.02.2019р. присуджено стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку по сплаті аліментів, який є в матеріалах справи середня сума, яку сплачує відповідач становить 2395 грн на обох дітей. На даний час діти потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів: місячні витрати на харчування однієї дитини, одяг, засоби для навчання та відпочинку, товари першої необхідності, кишенькові гроші, проїзд в громадському транспорті, навчання, спортивний та творчий розвиток, перетинають позначку 4 300 гривень. Вказує, що не має змоги самостійно забезпечувати фізичні та духовні потреби дитини, зважаючи на рівень доходу. Аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача не покривають навіть четвертої частини витрат на утримання обох дітей. Утримувати дітей батьки ж повинні рівною мірою, спільні діти потребують допомоги та матеріальної підтримки їхнього батька. В той же час довідка про розрахунок аліментів, яку долучив сам відповідач лише підтверджує нерегулярність виплати аліментів і виникнення заборгованості. А також те, що в середньому за місяць він виплачує 2395 грн на обох дітей, що до мінімального рівня навіть не дотягує. Тобто виходить, що відповідач станом на сьогодні сплачує менше половини встановленого законом розміру аліментів на утримання малолітньої дитини. Тому враховуючи те, що відповідач матеріально забезпечений, має у власності автомобіль (підтверджено витягом, що у матеріалах справи), має стабільний дохід. З цього слідує, що відповідач може сплачувати рекомендований законодавством розмір аліментів. Після винесення наказу у відповідача змінився матеріальний стан, він влаштувався на нову роботу, почав отримувати більшу зарплату, про що свідчить довідка про його доходи, однак суд чомусь збільшення доходів відповідача не врахував. Разом з тим вважає, що відповідач отримує більше доходів, неофіційних, з додаткових джерел.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку не може бути змінено спосіб стягнення аліментів із судовим наказом від 06.02.2019, а саме 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття на тверду грошову суму 2500 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, про що просить позивач, оскільки фактично має місце спір щодо розміру (збільшення) аліментів. З урахуванням норм чинного законодавства, позивачем не доведено, чи мала місце зміна матеріального становища сторін, підстави для зміни способу стягнення аліментів, а також існування інших обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів (ст. 182 СК України).

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.09.2010 та свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 27.09.2013 (а.с. 7,8) підтверджено, що відповідач є батьком, а позивач - матір`ю двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з матір`ю.

Судовим наказом Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.02.2019 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проводиться стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 16 січня 2019 року ( а.с. 4).

Згідно з довідкою про доходи від 03.08.2021 №005143/СФ виданою по місцю праці ОСОБА_2 вбачається, що загальна сума сплачених аліментів за період з квітня по липень 2021 року становить 7266,37 грн.

В матеріалах справи міститься розрахунок із сплати аліментів виданий державним виконавцем М.Мицак, відповідно до змісту якої станом на 01.09.2021 заборгованість по сплаті аліментних платежів становить 11942,74 грн.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне покращення матеріального становища батька може бути підставою для вимоги позивача про збільшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Збільшення розміру аліментів ОСОБА_1 пов`язує з погіршенням її матеріального стану та покращенням матеріального стану платника аліментів ОСОБА_2 .

Аналіз правової позиції викладеної зазначеної в постанові від 28 травня 2021 року (справа № 715/2073/20) Верховного Суду у відповідності до якої: «встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення її майнового стану та покращення майногово стану, що є підставою для збільшення розміру аліментів».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач не надала суду жодних доказів того, що її майновий стан погіршився настільки та покращився майновий стан відповідача, що дозволяє останньому виплачувати аліменти у більшому розмірі ніж визначений судовим наказом.

З наданої суду довідки про доходи від 03.08.2021 №005143/СФ видною по місцю праці ОСОБА_2 не вбачається, що його матеріальний стан покращився (а.с.24).

Про покращення матеріального стану платника аліментів також не свідчить зареєстрований за відповідачем автомобіль CHEVROLET AVEO 2005 року випуску, оскільки позивачкою не подано доказів про відсутність у відповідача зазначеного майна на час видачі 06 лютого 2019 року судового наказу про стягнення аліментів (а.с.29).

Отже, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову дійшов вірного висновку, що у даному випадку підстави для задоволення позову відсутні у зв`язку з недоведенням позивачем погіршення її майнового стану та покращенням майнового стану платника аліментів, що дозволяє йому їх сплачувати у більшому розмірі ніж визначеному судом розмірі.

З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 13 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 січня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.О.Максюти

Л.В. Василишин