Справа № 293/2367/21
Провадження № 2/293/185/2022
20 січня 2022 рокусмт Черняхів
Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді Проценко Л.Й.,
за участю секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу
І. Короткий зміст позовних вимог
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 27.06.2021 у м.Києві між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики, у вигляді розписки, відповідно до якої відповідач отримав у борг грошові кошти в розмірі 25 000,00 грн, які зобов`язувався повернути у строк до 30.06.2021. Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання і станом на 11.11.2021 грошові кошти не повернув, уникає зустрічі, не відповідає на телефонні дзвінки. У розписці сторони передбачили, що у разі невиконання договору у встановлений строк, відповідач повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день невиконання зобов`язань від суми боргу, що становить 1496,58 грн, суму річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, яка визначена в розмірі 365% та складає 33 500,00 грн та суму інфляційних відповідно до законодавства у розмірі 502 грн. Вся разом заборгованість становить 60 499, 08 грн.
ІІ. Процедура та позиції сторін
Ухвалою від 07.12.2021 Черняхівський районний суд Житомирської області прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження та призначив справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Перше судове засідання призначено на 21.12.2021. Виклик відповідача постановлено здійснити через оголошення на офіційній сторінці Черняхівського районного суду Житомирської області веб-порталу судової влади України (а.с.22-23).
14.12.2021 суд задовольнив клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів, про що постановив ухвалу (а.с.35).
21.12.2021 ухвалою, занесеною до протоколу відеоконференції №527042 судового засідання у порядку ч.5 ст.259 ЦПК України, суд постановив відкласти розгляд справи на 20.01.2022 (а.с.37-38).
29.12.2021 ОСОБА_3 подала до суду заяву, про долучення до матеріалів справи оригіналу розписки ОСОБА_2 та уточненої позовної заяви, оскільки в первинній позовній заяві допущена технічна помилка (а.с.45, 48-52).
Ухвалою суду від 30.12.2021 в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 про проведення судового засідання, призначеного на 20.01.2022 в режимі відео конференції, відмовлено (а.с.53-54).
20.01.2022 сторони в судове засідання не з`явились, представник позивача ОСОБА_3 29.12.2021 подала до суду клопотання про заочний розгляд справи, в якому просить розгляд справи проводити у відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення (а.с.46).
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання 21.12.2021 та 20.01.2022 не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в суді. Заяви про розгляд справи у його відсутності, відзив на позовні вимоги до суду не надходили. Судова повідка та позовні матеріали направлені на адресу відповідача, вказану у позовній заяві, повернулись до суду без вручення адресату з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.43).
Одночасно виклик відповідача судом здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційній сторінці Черняхівського районного суду Житомирської області веб-порталу судової влади України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
20.01.2022 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню
Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ч.6 ст.81 ЦПК визначено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтями 549-552 ЦК України передбаченосплату неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно оригіналу розписки від 27.06.2021 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Черняхівським РС УДМС України в Житомирській області від 14.01.2015, ідентифікаційний код НОМЕР_2 отримав 27.06.2021 від ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_3 виданий 20.12.2017, орган, що видав №5928, дійсний до 20.12.2027, ідентифікаційний код НОМЕР_4 на власні потреби кошти в сумі 25 000 грн., які зобов`язався повернути до 30.06.2021.
Відповідно до змісту розписки, в разі порушення зобов`язання в частині повернення кожної окремої суми коштів та/або повернення всієї суми до кінцевої дати, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зобов`язався додатково сплатити суму неустойки, а саме:
-пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу;
-суму річних, відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України визначаю в розмірі 365%;
-суму інфляційних, відповідно до законодавства України.
У випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, ОСОБА_2 додатково зобов`язався сплатити штраф в десятикратному розміру від суми боргу. Штраф, у зазначеному розмірі зобов`язався сплачувати, за кожні простроченні 30 календарних днів. Простроченням з виконання зобов`язання є не здійснення повернення всієї суми кошті в розмірі 25 000 грн. до 30.06.2021. (а.с.11 та 45- оригінал).
У правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в Постанові ВСУ від 02.07.2014 року № 6-79цс14, визначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Обставина добровільного та власноручного написання розписки відповідачем сторонами не оспоруюється. Суд дійшов висновку, що розписка була написана відповідачем для підтвердження факту отримання ним грошової суми та укладення договору позики.
Як вбачається з матеріалів справи, після настання визначеної сторонами дати борговим документом 30.06.2021 відповідач грошові кошти у повному обсязі позивачу не повернув, та станом на 11.11.2021 не виконав взятих на себе зобов`язань.
Відповідно до проведених позивачем розрахунків пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 01.07.2021 по 11.11.2021 становить 496,58 грн, відсотки 33 500, 00 грн., інфляційні збитки 502,50 грн(а.с.12-14).
Враховуючи те, що відповідач до розгляду справи судом не виконав взятих на себе зобов`язань, розмір заборгованості ним не оспорений, суд задовольняє заявлені позовні вимоги в повному обсязі.
V. Розподіл судових витрат
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У позовній заяві позивачем зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи складається з судового збору в розмірі 908 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому будь-яких заяв та доказів, які б підтверджували розмір витрат на професійну правничу допомогу ні позивачем, ні його представником надано не було.
В зв`язку з цим, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в розмірі 908 грн (а.с.5).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 549, 625, 1046-1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 4, 11, 12, 19, 81, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Черняхівським РС УДМС України в Житомирській області від 14.01.2015, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає в АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_3 виданий 20.12.2017, орган, що видав №5928, ідентифікаційний код НОМЕР_4 борг за розпискою від 27.06.2021 в розмірі 60 499 (шістдесят тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 08 коп та судові витрати в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО