Єдиний унікальний номер 233/3179/21
Номер провадження 22-ц/804/180/22
Номер провадження 22-ц/804/180/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Гладух О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Годунова Д.Є. на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2021 року (ухваленого під головуванням судді Мартиненко В.С. у м. Костянтинівка Донецької області, повний текст складено 28 вересня 2021 року) у цивільній справі №233/3179/21 за позовом ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Луганській області, військової частини НОМЕР_1 , Державної організації (установа, заклад) ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ), Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої діями працівників органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що 07.08.2020 року при вчиненні ним кримінального правопорушення до нього було застосовано незаконне затримання з позбавленням можливості вільного пересування, протягом деякого час він лежав на землі під наглядом озброєних осіб, проте відповідний протокол затримання складено не було. Момент затримання відбувався із застосуванням грубої фізичної сили та шляхом підкорення до виконання наказу,психологічним тиском,а також категоричною вказівкою залишатися поряд у нерухомому лежачому стані розташувавши руки за головою.Частина військовослужбовців приховувала зовнішність в балаклавах, в руках тримали предмети,які зовнішнім виглядом схожі на бойову автоматичну зброю. Під час досудового слідства на вказані обставини не було звернуто увагу осіб, які б мали контролювати законність їх проведення.

Вважає, що внаслідок вказаних незаконних дій та бездіяльності працівників органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури йому спричинено моральні страждання, розмір яких він оцінює, виходячи з розрахунку 285 хв. х 2197 грн. Крім того, після проведення слідчих дій йому не було повернуто паспорт громадянина України, який було долучено до матеріалів справи в якості речового доказу, в зв`язку з чим, лише через 35 днів він отримав новий паспорт, що спричинило йому моральні страждання, розмір яких він оцінює в сумі 15000 грн.

Посилаючись на ст.ст.23, 1166, 1167, 1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просив стягнути з держави Україна на його користь грошові кошти на відшкодування моральної шкоди розмірі 641145 грн..

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 27 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.

Зокрема, посилаючись на доводи аналогічні доводам позовної заяви, зазначає, що ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди незаконними діями та бездіяльністю працівників органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, а саме порушенням порядку його затримання 07.08.2020 року та незаконним вилученням у нього паспорта громадянина України.

Вважає, що рішення суду першої інстанції обмежує гарантоване Конституцією право позивача на оскарження в суді свого затримання у будь-який час, оскільки прийняте судове рішення обмежує таке право лише строками кримінального провадження, в рамках якого відбулось зазначене незаконне затримання, а також датою набрання законної сили вироку Міловського районного суду Луганської області у справі № 418/656/21, тобто 08.06.2021 року.

Не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо неможливості застосування до спірних правовідносин правових висновків постанови Верховного Суду у справі 920/715/17 від 12 березня 2019 року через те, що предметом розгляду були обставини незаконного затримання особи та прийняття процесуальних рішень про повернення речових доказів, які мають вирішуватися відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.

Зазначає, що КПК України для сторони захисту не передбачено правової можливості та не визначено порядку подання скарг на дії (бездіяльність) слідчого, прокурора стосовно проведення незаконного затримання, коли проведення такого затримання взагалі не визнається стороною обвинувачення. Натомість суд під час розгляду цієї справи має можливість самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке є підставою для стягнення моральної шкоди.

Також вважає, що ним надані належні та допустимі докази, які підтверджують факт незаконності дій відповідачів, зокрема як у момент затримання позивача на пункті пропуску «Мілове» так і при подальшому прийнятті процесуальних рішень під час проведення досудового розслідування: насильне утримування позивача у положенні лежачи на твердій підлозі у нерухомому стані з руками на потилиці під прицілами автоматів без можливості підвестися, не забезпечення права на захист гарантоване Конституцією України, неповідомлення прав, насильне доставляння в кабінет процесуального керівника, обмеження можливості вільного пересування упродовж 285 хвилин, безпідставне вилучення паспорта громадянина України. А тому суд першої інстанції міг самостійно встановити наявність складу цивільного правопорушення, без встановлення незаконності таких дій відповідачів в іншому судовому рішенні, зокрема й у межах кримінального провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Державної казначейської служби України просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. Вважає, що вони не є належним відповідачем у справі, а позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями заподіювача та шкодою, яка була йому завдана.

Також від 10 Мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять залишити рішення без змін. Вважають, що обставини незаконного затримання особи та прийняття процесуальних рішень про повернення речових доказів вирішуються відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Адміністрацією Державної прикордонної служби України надано відзив, в якому просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду- без змін. Зазначає, що співробітники відділу внутрішньої та власної безпеки по Луганському прикордонному загону головного відділу внутрішньої та власної безпеки «Схід» ДПС України виконували суто доручення керівника кримінального провадження №0000065 від 21.07.2020 року, будь-яких інших протиправних дій відносно позивача щодо його незаконного утримування поряд в приміщеннях або на місцевості чи доставляння його до органів досудового розслідування не проводили. Вважають,що підстав для відшкодування моральної шкоди не має, оскільки передбачені законом підстави для її відшкодування не поширюються на зазначені підстави у позові.

Військова частина НОМЕР_1 (3 прикордонний загін ім. Героя України полковника Євгенія Пікуса) також скористалась своїм правом на надання відзиву, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважають, що їх прикордонний загін до подій, викладених у позовній заяві не має ніякого відношення, оскільки міжнародний пункт пропуску «Мілове» на їх балансі не перебуває, а військовослужбовці їх загону виконують в цьому пункті тільки пропуск осіб. Вважають, що у позивача з огляду на його вимоги не виникло права на відшкодування моральної шкоди.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від Головного управління Національної поліції в Луганській області, в якому просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Зокрема із посиланням на практику Верховного Суду, зазначає, що позивачем не доведено усіх складових деліктної відповідальності, а також звертає увагу, що ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України та призначено йому узгоджене покарання за угодою від 09.03.2021 року.

Луганською обласною прокуратурою також надано відзив, в якому зазначено, що позивачем та його представником не доведено належними та допустимим доказами обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог. Крім того, позивач не має права на відшкодування моральної шкоди, оскільки підстави, передбачені законом для її стягнення відсутні.Вважають рішення суду першої інстанції ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

В судове засідання з`явилися ОСОБА_1 та його представник адвокат Годунов Д.Є., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду через програму «EasyCon» з`явився представник військової частини НОМЕР_1 та адміністрації Державної прикордонної служби України -Захарова Ю.О..

Представники Луганської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Луганській області, Державної організації (установа, заклад) ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ), Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток-повідомлень(т.3 а.с.123-129,136).

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено завдання йому шкоди діями працівників органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом

чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Міловського районного суду Луганської області від 06.05.2021 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_1 .. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначено йому узгоджене сторонами покарання, у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вважав, що йому спричинена моральна шкода незаконними діями працівників органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури під час вчинення ним кримінального правопорушення 07.08.2020 року, коли до нього було застосовано незаконне затримання з позбавленням можливості вільного пересування, протягом деякого час він лежав на землі під наглядом озброєних осіб та відібрання паспорту.

Доказів того,що зазначені дії були оскаржені позивачем не надано.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу,

що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, правильно виходив із того, що позивачем не доведено заподіяння органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду моральної шкоди внаслідок незаконного затримання під час скоєння ним кримінального правопорушення та залучення паспорту до матеріалів кримінального провадження. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, незаконності чи протиправності дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач.

Неправомірні на думку позивача дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду в рамках кримінального провадження не оскаржувалися та не визнавалися незаконними.

Незгода позивача із проведеними оперативно-розшуковими діями цих органів та рішеннями, які ними були прийняті, однак не оскаржені у порядку, передбаченому КПК України, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди на загальних підставах.

Посилання на те, що суд першої інстанції міг самостійно встановити наявність складу цивільного правопорушення, без встановлення незаконності таких дій відповідачів в іншому судовому рішенні, зокрема й у межах кримінального провадження є безпідставним та не грунтується на вимогах Закону.

Враховуючи вищенаведене доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку заявника свідчить про наявність правових підстав для задоволення його позову в повному обсязі. Проте такі аргументи належним чином перевірені судом першої інстанції та спростовані під час розгляду справи з урахуванням установлених конкретних обставин.

Отже, колегія суддів апеляційного суду, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення моральної шкоди.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст.368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Годунова Д. Є. залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 27 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 січня 2022 року.

Судді: