Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5351/20
Номер провадження 2/711/696/21
РІШЕННЯ
24 грудня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Кондрацької Н.М.
за участю секретаря судового засідання Мелещенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,
Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2020, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М. визначена для розгляду судової справи № 711/5351/20.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.08.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Після усунення недоліків поданої позовної заяви, ухвалою суду від 21.09.2020 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 26.02.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До початку розгляду справи від адвоката Яцюка М.В. надійшло клопотання, в якому просив проводити розгляд справи без сторони позивача, позовні вимоги підтримав.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. 21.10.2021 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені позовних вимог та розглядати справу без його участі.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Як визначено у статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
За змістом статті 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 09.12.1994 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 09.12.1994 Відділом реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.07.2019 позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено та стягнуто ОСОБА_1 кошти в сумі 2745767,99 грн., з яких 1145214 грн. сума боргу за договором позики, 25884,74 грн. 3% відсотки річних, 1574669,25 грн. неустойка.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 25.09.2019 рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.07.2019 змінено в частині стягнення неустойки за порушення зобов`язань згідно договору позики від 23.11.2016, а саме зменшено її розмір з 1574669,25 грн. до 787334 грн., та відповідно зменшено загальний розмір стягнутих з ОСОБА_1 коштів з 2745767,99 грн. до 1958432,74 грн..

Звертаючись до суду з даною позовною заявою та обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що договір позики від 23.11.2016 був укладений під час перебування сторін у шлюбі, тому зобов`язання, які виникли у результаті укладання такого договору є спільним борговим зобов`язанням подружжя та підлягають поділу у відповідності до часток у спільному майні.

У відповідності до ч. 1 ст. 2, ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні майнові відносини між подружжям регулюються нормами Сімейного кодексу України на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Зі змісту положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, вбачається, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 Сімейного кодексу України передбачено право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме частиною четвертою зазначеної статті визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 24 даної Постанови до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 19.06.2013 № 6-55цс13 та від 22.06.2017 № 6-3058цс16, договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби, не створює обов`язків для іншого з подружжя.

Заявляючи вимоги про визнання грошових коштів отриманих за договором позики від 23.11.2016 спільним сумісним майном подружжя, а боргових зобов`язань, які виникли на підставі даного договору, з врахуванням рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.07.2019, у розмірі 1958432,74 грн. спільним борговим зобов`язанням подружжя, позивач не надає жодного доказу, що зазначений договір позики був укладений в інтересах сім`ї, а отримані грошові кошти у розмірі 42000 доларів США були фактично використані на задоволення потреб родини.

Крім того, з матеріалів витребуваної судом цивільної справи №711/11411/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним вбачається, що ОСОБА_3 не пред`являв до ОСОБА_2 , як до солідарного відповідача, жодних вимог про стягнення заборгованості, відповідач своєї згоди на укладання договору позики не надавав, в самому договорі не зазначено на які цілі була отримана позика.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до вимог статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007, ст.ст. 61-71 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення буде виготовлений 04.01.2022.

Головуючий: Н. М. Кондрацька