Ухвала

18 січня 2022 року

м. Київ

справа № 215/4585/15-ц

провадження № 61-471ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» (далі - ПАТ «Криворіжгаз») про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що 10 березня 2015 року звернулася до відповідача зі скаргою, в якій просила: надати їй інформацію щодо вивчення сертифікованим прибором споживання газу за один день та за один місяць для перерахунку за сплачену, але не надану послугу на АДРЕСА_1 ; надати мотивовані розрахунки за сплачену послугу за кожен місяць за період з 01 січня 2014 року по 01 березня 2015 року; надати оформлені належним чином рахунки, завірені печатками, скріплені підписами керівника та бухгалтера, а також заключення договору між споживачем і виконавцем з надання послуги на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору і відмови у визначенні державних та інших органів, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, які здійснюють контроль якості газу, надання послуги в повному обсязі, виявлення відхилення кількісних і якісних показників від нормативних та норми споживання; щодо надання документа, який підтвердить, що ПАТ набув статусу, який дає право надавати споживачам послуги та вимагати сплату за них, із зазначенням тарифів за 2012-2015 роки та норми споживання; надати документ, яким зазначено згоду на сплату нею частки за фактичну надану послугу, у разі нез`ясування ПАТ «Криворіжгаз» сертифікованим прибором денної і місячної норми надання послуги.

Відповідач відмовив у виконанні її вимог, про що зафіксовано у листі - відповіді від 27 березня 2015 року № 26/2355, чим на думку заявника, порушено її права як споживача послуг. Зазначала, що відмова відповідача в наданні інформації про свою продукцію, у вигляді належно оформлених документів, є протиправною, так як інформація у ПАТ «Криворіжгаз» не може бути обмежена у доступі.

Ураховуючи вищевикладене, просила:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) ПАТ «Криворіжгаз», які полягали у відмові вивчення сертифікованим прибором споживання газу за один день та за один місяць, для перерахунку їй за сплачену, але не надану послугу, в наданні мотивованого розрахунку за сплачену послугу за кожен місяць за період з 01 січня 2014 року по 01 березня 2015 року, оформлені належним чином рахунки, завірені печатками, скріплені підписами керівника та бухгалтера, заключення договору між споживачем і виконавцем з надання послуги на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, у відмові визначенні державних та інших органів, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, які здійснюють контроль якості газу, надання послуги в повному обсязі, виявлення відхилення від кількісних і якісних показників від нормативних, та норми споживання;

- визнати протиправними дії ПАТ «Криворіжгаз», які полягали у відмові надати документ, який підтвердить, що ПАТ набув статусу, який дає право надавати споживачам послуги та вимагати сплату за них, із зазначенням тарифів за 2012-2015 роки та норми споживання, надати документ, яким зазначено згоду на сплату позивачем частки за фактичну надану послугу, у разі нез`ясування ПАТ «Криворіжгаз» сертифікованим прибором денної і місячної норми надання послуги;

- визнати протиправною бездіяльність ПАТ «Криворіжгаз», яка полягала у не наданні належної відповіді на скаргу від 10 березня 2015 року;

- зобов`язати ПАТ «Криворіжгаз» призначити спеціальну комісію по вивченню споживання нею газу за один день на АДРЕСА_1 сертифікованим прибором;

- зобов`язати ПАТ «Криворіжгаз» призначити спеціальну комісію по вивченню споживання нею газу за один місяць на АДРЕСА_1 сертифікованим прибором;

- зобов`язати ПАТ «Криворіжгаз» надіслати їй фінансовий звіт ПАТ «Криворіжгаз» за 2000-2014 роки;

- зобов`язати ПАТ «Криворіжгаз» укласти з нею договір про надання послуги на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечило б можливість її свідомого і компетентного вибору;

- зобов`язати ПАТ «Криворіжгаз» зазначити державні або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадових осіб, які здійснюють контроль якості газу, надання послуги в повному обсязі, виявлення відхилення кількісних та якісних показників від нормативних, та норми споживання;

- зобов`язати ПАТ «Криворіжгаз» надати мотивований розрахунок за сплачену послугу за кожен місяць за період з 01 січня 2014 року по 01 березня 2015 року, оформлені належним чином рахунки, завірені печатками, скріплені підписами керівника та бухгалтера;

- зобов`язати ПАТ «Криворіжгаз» надати документ на підтвердження того, що ПАТ «Криворіжгаз» у встановленому законом порядку набув статусу, який дає право надавати позивачу послуги та вимагати їх сплату, із зазначенням тарифів за 2012-2015 роки, та норми споживання;

- зобов`язати ПАТ «Криворіжгаз» надати документ, що підтвердив би її згоду на сплату частки за фактично надану послугу, у разі нез`ясування ПАТ «Криворіжгаз» сертифікованим прибором денної і місячної норми надання послуги;

- зобов`язати ПАТ «Криворіжгаз» протягом 15-ти днів надати належно обґрунтовану відповідь на її запит-скаргу від 10 березня 2015 року;

- стягнути з ПАТ «Криворіжгаз» на свою користь у рахунок відшкодування моральної шкодина 96 000,00 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з недоведеності та необґрунтованості заявлених вимог.

27 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є вимоги як немайнового, так і майнового характеру, а саме: визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди у розмірі 96 000,00 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 250 = 567 500,00 грн).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як підставу для оскарження у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах визначено ситуацію, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Заявницею у касаційній скарзі не сформульовано правову проблему, яка на її думку є фундаментальною і потребує вирішення Верховним Судом у складі Великої Палати. Прикладів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах заявницею не наведено.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний