Ухвала

12 січня 2022 року

м. Київ

справа № 199/8299/20

провадження № 61-21176ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Кредитної спілки «Дніпропетровський обласний кредитний центр» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року у справі за позовом за позовом Кредитної спілки «Дніпропетровський обласний кредитний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Кредитна спілка «Дніпропетровський обласний кредитний центр» (далі - КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр») звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги кредитної спілки мотивовані тим, що 25 грудня 2009 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 285Г, за яким остання отримала грошові кошти в розмірі 79 020,00 грн. Згідно з пунктом 1.1 договору вищевказана сума була надана відповідачці на умовах, встановлених договором, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 36 % річних. 25 червня 2010 відповідачка мала сплатити позивачу тіло кредиту у розмірі 79 020,00 грн та проценти у розмірі 14 184,63 грн. Договором передбачено, що прострочення сплати кредиту та процентів згідно з пунктом 4.2 договору не зупиняє нарахування процентів.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 210 200 грн та судові витрати в сумі 3 153,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2021 року позовні вимоги кредитної спілки задоволено частково, а саме, стягнуто з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 285Г від 25 грудня 2009 року, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 79 020,00 грн, заборгованість за відсотками за період з 25 грудня 2009 року по 25 червня 2010 року в розмірі 14 184,63 грн, а всього в розмірі 93 204,63 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги кредитної спілки, суд першої інстанції виходив з того, що позивач свої зобов`язання, передбачені пунктом 1 кредитного договору № 285Г виконав у повному обсязі та надав грошові кошти відповідачці, однак остання в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання належним чином не виконує, заборгованість на теперішній час не погашена. При цьому, відмовляючи у стягненні частини відсотків, суд виходив з того, що позовні вимоги про стягнення відсотків поза межами дії кредитного договору є безпідставними.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2021 року скасовано. В задоволенні позовних вимог КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Стягнуто з КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 729,50 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що відповідачка не здійснювала погашення заборгованості за наданим кредитом з 13 серпня 2012 року, а відтак дійшов до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску позовної давності за наявності відповідної заяви відповідачки, що в силу вимог статті 267 ЦК України є правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» у грудні 2021 року засобами поштового зв`язку подано до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору в цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 210 200,00 грн, а отже ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 100 = 227 000,00 грн).

Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Посилання заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства і не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Кредитної спілки «Дніпропетровський обласний кредитний центр» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року у справі за позовом за позовом Кредитної спілки «Дніпропетровський обласний кредитний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак