Справа № 419/2625/21
Провадження № 2/419/98/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді - Іванової О. М.,

при секретарі - Московченко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа: Щастинська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа: Щастинська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , яка є донькою позивача, та відповідач ОСОБА_3 , яка є онукою позивача, зареєстровані у вищевказаному будинку, проте тривалий час, а саме з травня 2014 року у ньому не проживають, не здійснюють оплату комунальних послуг, не приймають участі в утриманні житла. У добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстрації з належного позивачу на праві приватної власності будинку, внаслідок чого позивач позбавлений можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

На підставі вищенаведеного, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 02.12.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, відповідачам надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 21.12.2021 р. підготовче провадження закрите, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити (а.с.57).

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, надала до суду нотаріально засвідчену заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення (а.с.45).

Відповідач - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, складену у присутності її матері ОСОБА_2 , про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення (а.с.54).

Представник третьої особи - Щастинської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування - Кригіна Т. М. у судове засідання не з`явилася, справу просила розглядати за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, надала до суду висновок про доцільність зняття неповнолітньої ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання (а.с.43-44, 55-56).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до положень ч. 1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до положень ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 383 ЦК України будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.6) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7).

Відповідач ОСОБА_2 , яка є донькою позивача, та відповідач ОСОБА_3 , яка є онукою позивача, зареєстровані у вищевказаному будинку, що підтверджується копією домової книги (а.с.8-10) та довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб № 6294 від 16.11.2021 р. (а.с.11), проте тривалий час, а саме з травня 2014 року у ньому не проживають, що підтверджується актом обстеження від 17.11.2021 р. (а.с.24).

Факт того, що відповідач ОСОБА_2 є донькою позивача ОСОБА_1 підтверджується копією свідоцтва про народження відповідача (а.с.12) та копією свідоцтва про шлюб (а.с.13).

Факт того, що відповідач ОСОБА_3 є онукою позивача ОСОБА_1 підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 (а.с.14).

Щастинська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування надала до суду висновок про доцільність зняття неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з реєстрації місця проживання та визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Визнання неповнолітньої ОСОБА_3 такою, що втратила право користування належним позивачу на праві власності будинком, не порушить її права, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Судом достовірно встановлено, що відповідачі є членами сім`ї позивача та не користуються житлом за місцем реєстрації без поважних причин з травня 2014 року, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

На підставі ст. ст. 29, 319, 355, 369, 386, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа: Щастинська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий О. М. Іванова