БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/21/22
Справа № 356/284/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2022 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р. М.

При секретарях Настич Н.А.,Брунько А.В.

З участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Березанської міської ради Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Березанської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно. Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його двоюрідна бабуся, ОСОБА_6 . За відсутності у ОСОБА_6 спадкоємців попередньої черги, позивач є спадкоємцем п`ятої черги за законом як двоюрідний онук покійної. Здійснюючи ремонт в будинку бабусі, в присутності свідків, ним було виявлено державний акт на право приватної власності на землю від 15.06.1998 року, за яким ОСОБА_6 є власником земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,15 га. До того часу ОСОБА_1 не знав про належність його двоюрідній бабусі правовстановлюючого документу на спадкове майно, адже при житті вона нічого не згадувала про його наявність.

По зверненню до нотаріальної контори, державним нотаріусом йому було відмовлено в оформленні спадкових прав у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини. За вказаних обставин, за захистом спадкових прав державним нотаріусом було запропоновано звернутися до суду. Як вказує позивач, після смерті ОСОБА_6 він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном померлої, а саме розпорядився предметами домашнього вжитку, що належали покійній, в будинку провів поточний ремонт, за вищевказаною адресою за призначенням використовує присадибну земельну ділянку. Посилаючись на ст. 549 ЦК України 1963 року, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, площею 0,10 га та ведення особистого селянського господарства, площею 0,05 га, що належала ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в позовній заяві, вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , яка є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та власником будинку за тією ж адресою. Про те, що вказана земельна ділянка належала ОСОБА_6 йому відомо не було. Звернувшись до нотаріальної контори йому було відмовлено в оформленні спадкових прав, оскільки він пропустив шестимісячний термін. На даний час в будинку по АДРЕСА_1 ніхто не проживає, документи на будинок втрачені.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач - Березанська міська рада Київської області, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не направила свого представника, попередньо, до канцелярії суду надавши заяву про розгляд справи без участі представника Березанської міської ради Київської області (а.с. 40).

За клопотанням позивача в судовому засіданні були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що з померлою ОСОБА_6 вона не спілкувалась. Вказала, що ОСОБА_6 проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті за будинком доглядав позивач - ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що покійна ОСОБА_6 його двоюрідна бабуся. ОСОБА_6 проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Доглядом за нею, будинком та земельною ділянкою, переважно займався позивач по справі - ОСОБА_1 та його батько. ОСОБА_1 і на даний час займається доглядом за будинком та земельною ділянкою.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що ОСОБА_6 її тітка, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті за будинком та земельною ділянкою доглядав позивач ОСОБА_1 , який і на даний час доглядає та користується вказаним будинком та земельною ділянкою.

Свідок ОСОБА_3 пояснила суду, що ОСОБА_6 її тітка, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та не встигла оформити заповіт. Дітей у неї не було. До смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_1 доглядав за будинком та земельною ділянкою за вищевказаною адресою.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 14.12.2021 року залучено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Березанської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

29.12.2021 року до канцелярії суду надійшло клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , у якому вона заявлені вимоги по справі № 356/284/21 за позовом ОСОБА_1 до Березанської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно визнала у повному обсязі та просила суд розгляд справи проводити за її відсутності (а.с. 86).

Третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 подала до канцелярії суд клопотання (зареєстровано за вх. № 3510 від 29.12.2021 року), у якому вона заявлені вимоги по справі № 356/284/21 за позовом ОСОБА_1 до Березанської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно визнала у повному обсязі та просила суд розгляд справи проводити за її відсутності (а.с. 90).

29.12.2021 року до канцелярії суду надійшло клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , у якому вона заявлені вимоги по справі № 356/284/21 за позовом ОСОБА_1 до Березанської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно визнала у повному обсязі та просила суд розгляд справи проводити за її відсутності (а.с. 95).

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши надані сторонами матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого висновку.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 098274, земельна ділянка, площею 0,15 га, розташована на території АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку - 0,10 га, для особистого підсобного господарства - 0,05 га, належить ОСОБА_6 (а.с. 15).

Відповідно до розпорядження виконавчого комітету Березанської міської ради № 13 від 19.02.2016 року «Про перейменування вулиць та провулків міста Березань» вул. Леніна в м. Березань Київської області перейменована на вул. Шевченків шлях.

Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько: ОСОБА_9 , мати: ОСОБА_10 (а.с. 6).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Березанської міської ради Київської області 05 березня 1998 року, актовий запис № 60 від 05 березня 1998 року (а.с. 7).

З відповіді, наданої директором Центрального державного історичного архіву України від 13.01.2021 року № 02-61 вбачається, що у метричній книзі Михайлівської церкви містечка Березань Переяславського повіту Полтавської губернії за 1912 р. виявлено запис про народження ОСОБА_11 такого змісту: № 2 Серафим, народився НОМЕР_3 , хрестили ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьки: селянин: ОСОБА_12 та його законна дружина ОСОБА_10 (а.с. 8).

Згідно з архівною довідкою від 08.12.2020 року № 01-43/2445(1)/1 в книзі реєстрації актів про народження за 1938 рік по м. Березань Київської області, що зберігається в документах архівного фонду Р-5634 «відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області», виявлено актовий запис про народження № 236 від 07 грудня 1938 року, в якому зазначено, що « ОСОБА_14 » (так у документах) народився ІНФОРМАЦІЯ_5 . Батько: « ОСОБА_15 », мати: « ОСОБА_16 » (а.с. 11).

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що Березанською селищною радою Баришівського району Київської області 07 вересня 1976 року зроблено актовий запис за № 140. Батько: ОСОБА_14 , мати: ОСОБА_17 (а.с. 14).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , складеного депутатом Березанської міської ради Київської області Сиваком О.В. від 28.11.2020 року, після смерті своєї двоюрідної бабусі, ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 її двоюрідний онук, ОСОБА_1 вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , що за життя належали ОСОБА_6 . До теперішнього часу ОСОБА_1 використовує земельну ділянку за призначенням, сплачує за неї земельний податок (а.с. 17).

На підтвердження сплати позивачем земельного податку за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , ним долучено до матеріалів справи копію квитанції № 0.0..1 від 24.11.2020 року (а.с. 16).

На усне звернення ОСОБА_1 Березанська міська державна нотаріальна контора роз`яснила йому, що в передбачений чинним законодавством строк він не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не надав документів, які б свідчили про те, що він постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому у нього відсутній факт прийняття спадщини, який би давав можливість реалізувати своє право на спадкування після смерті спадкодавця, застосовуючи п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року (а.с. 18).

Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 66745727 від 06.10.2021 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилася (а.с. 50).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Так, спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, відтак, до вказаних правовідносин слід застосовувати норми чинного на той час законодавства, зокрема, ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (ст. 530 ЦК УРСР).

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення (ч. 1 ст. 1265 ЦК України).

Стяттями 548-549 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилась та була фактично прийнята позивачем ОСОБА_1 в порядку ст. 549 ЦК УРСР шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

У постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року у справі № 6-167цс12 зроблено висновок, що статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями статей 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як роз`яснено в п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення права власності на земельну ділянку у спадкодавця) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Згідно зі ст. 23 Земельного кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення права власності на земельну ділянку у спадкодавця) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Дію статті 23 зупинено щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету N 15-92 ( 15-92 ) від 26.12.92 згідно з Декретом N 15-92 ( 15-92 ) від 26.12.92

Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного на право приватної власності на землю.

Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Так, позивачем надано документ, який підтверджує право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га, розташовану на території АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку - 0,10 га, для особистого підсобного господарства - 0,05 га, що належить ОСОБА_6 (державний акт на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 098274).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 після смерті своєї двоюрідної бабусі ОСОБА_6 прийняв спадщину за законом в порядку ст. 549 ЦК України 1963 р., оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1 ст. 1225 ЦК України).

Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки на момент смерті ОСОБА_6 їй як спадкодавцю належало право власності на спірну земельну ділянку, а позивач є спадкоємцем вказаного спадкового майна і прийняв спадщину.

На підставі викладеного, керуючись ст. 548, 549 ЦК УРСР, ст. 1216-1218, 1258, 1265 ЦК України, ст. 4-5, 12, 13, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , право власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 , площею 0,15 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, площею 0,10 га та ведення особистого підсобного господарства, площею 0,05 га, в прядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р. М. Лялик