ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» січня 2022 року

м. Харків

справа № 953/5337/21

провадження № 22ц/818/1637/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А. В., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року в складі судді Лях М.Ю.

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 листопада 2011 року по 31 серпня 2012 року він працював у Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Харківській області, яке у 2019 році реорганізовано у Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях.

Зазначив, що як йому стало відомо у січні 2020 року, в період його роботи у відповідача премія нараховувалась та виплачувалась йому з порушенням законодавства про оплату праці.

Вказав, що лише 24 лютого 2020 року відповідачем перераховані належні йому при звільненні ще 31 серпня 2012 року кошти з заробітної плати, що є порушенням закону.

Зазначив, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року у справі № 520/2982/2020 стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 01 вересня 2012 року по день фактичного розрахунку у розмірі 61 052,22 грн.

Додатковою постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року визнано протиправною бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях щодо невиплати належних йому сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за кожен місяць, починаючи з 01 листопада 2011 року по 25 лютого 2020 року включно згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Крім того, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі 520/17794/2020 зобов`язано відповідача здійснити йому перерахунок та виплату заробітної плати у вигляді своєчасно не нарахованих та не виплачених коштів за щорічні оплачувані відпустки на службові відрядження за межі Харківської області, а також не донарахованої та не виплаченої матеріальної допомоги у розмірі середнього заробітку за період з 01 листопада 2011 року по 31 серпня 2012 року.

Вказав, що зазначені судові рішення свідчать про порушення його прав щодо своєчасного та в повному обсязі отримання заробітної плати, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, чим спричинено йому моральну шкоду.

Зважаючи на тривалість часу, протягом якого він не отримав компенсацію за порушення його прав та витрачені зусилля, з огляду на умисне приниження відповідачем його честі, гідності, ділової репутації, розмір відшкодування моральної шкоди оцінив у 100 000,00 грн.

Просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому порушенням його прав, грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому порушеннями його законних прав, грошові кошти в розмірі 61 052,22 грн, у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі; вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем не надано доказів на підтвердження моральних страждань, окрім його власних пояснень у позовній заяві.

01 листопада 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін; залучити як доказ копію рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 520/4899/21, яке не було подано до суду першої інстанції, оскільки на той час ще не набрало законної сили. Вказав, що у зв`язку з порушенням його прав на своєчасне отримання винагороди за працю йому завдано моральної шкоди. Протиправна бездіяльність відповідача підтверджена приписом та актом Головного управління Держпраці у Харківській області та судовими рішеннями. У нього виникли переживання та хвилювання, він змушений був відволікатися від нормального роду занять, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані. Це призвело до порушення його життєвих зв`язків, потребувало від нього додаткових зусиль для організації життя. У зв`язку з чим йому завдано моральну шкоду, яку відповідачем не спростовано.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року змінено найменування відповідача з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що невиплатою відповідачем належних позивачу коштів йому спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважав, що справедливим буде стягнення на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 61 052,22 грн, що дорівнює розміру заборгованості за середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 01 листопада 2011 року №200 ОСОБА_1 призначено на посаду провідного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу з 01 листопада 2011 року.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 28 серпня 2012 року №141 ОСОБА_1 звільнено з посади з 31 серпня 2012 року.

При звільненні 31 серпня 2012 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 коштів у сумі 1492,38 грн, що підтверджується розрахунковим листком (а. с. 40).

За результатами інспекційного відвідування 29 січня 2020 року Головним управління Держпраці у Харківській області складено акт №ХК8058/657/НД/АВ про порушення Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області статті 98 КЗпП України та надано припис про усунення виявлених порушень №ХК8058/657/НД/АВ/П (а. с. 7-8, 9).

На виконання припису ОСОБА_1 нараховано до виплати 1332,50 грн, утримано 259,84 грн та виплачено 1072,66 грн премії за період з листопада по грудень 2011 року та з березня по серпень 2012 року. Зазначені кошти виплачено 24 лютого 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням №103, та проведено Державною казначейською службою України 25 лютого 2020 року (а. с. 41, 42).

Отже, відповідачем лише 25 лютого 2020 року перераховано позивачу належні йому при звільненні 31 серпня 2012 року кошти з заробітної плати в розмірі 1072,66 грн.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року у справі № 520/2982/2020 стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 01 вересня 2012 року по день фактичного розрахунку у розмірі 61 052,22 грн. Постанова є чинною (а. с. 10-15).

Додатковою постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 520/2982/2020 визнано протиправною бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях щодо невиплати належних ОСОБА_1 сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за кожен місяць, починаючи з 01 листопада 2011 року по 25 лютого 2020 року включно згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (а. с. 16-20).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі 520/17794/2020 задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату заробітної плати у вигляді своєчасно не донарахованих та не виплачених коштів за щорічні оплачувані відпустки на службові відрядження за межі Харківської області, а також не донарахованої та не виплаченої матеріальної допомоги у розмірі середнього заробітку за період з 01 листопада 2011 року по 31 серпня 2012 року. Рішення є чинним (а. с. 21-25).

З розрахункового листка за березень 2021 року вбачається, що за рішенням суду у справі № 520/17794/2020 ОСОБА_2 нараховано до виплати 493,31 грн, утримано 96,20 грн та виплачено 397,11 грн відпускних та матеріальної допомоги за січень, червень та серпень 2012 року. Зазначені кошти виплачено 03 березня 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 90 (а. с. 43, 44).

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до вимог статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Судам необхідно враховувати, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі, й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Факт порушення прав ОСОБА_1 у сфері трудових відносин встановлений постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року у справі № 520/2982/2020, додатковою постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 520/2982/2020, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі 520/17794/2020.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що встановлено судовим рішенням в адміністративній справі, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 серпня 2020 року у справі № 127/16375/19.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди, оскільки його доводи про порушення законних прав, яке полягало у несвоєчасній виплаті належних йому сум, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Наявність такого порушення призвела до моральних страждань, втрати позивачем нормальних життєвих зв`язків і вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди у сумі 61 052,22 грн, який дорівнює середньому заробітку за час затримки розрахунку, визначеному адміністративним судом у справі № 520/2982/2020.

Як вбачається з матеріалів справи, дійсно, відповідачем лише 25 лютого 2020 року перераховано позивачу належні йому при звільненні ще 31 серпня 2012 року кошти з заробітної плати в розмірі 1072,66 грн. Припис Головного управління Держпраці у Харківській області про усунення виявлених порушень від 29 січня 2020 року фактично виконаний 25 лютого 2020 року. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі 520/17794/2020 виконано 03 березня 2021 року. За період з 2012 року по 2020 рік ОСОБА_1 до відповідача з вимогами про виплату коштів не звертався. Доказів його звернення до виконавчої служби щодо примусового виконання судових рішень адміністративних судів також не надано.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року, копію якого ОСОБА_1 надав разом з відзивом на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги, оскільки це рішення ухвалено вже після подання ОСОБА_1 позову у цій справі, та на нього як підставу позову він в суді першої інстанції не посилався.

Таким чином, з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, тривалості порушення його прав, змін у житті та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, зокрема, звернення до суду, а також враховуючи виконання судових рішень та бездіяльність ОСОБА_1 щодо захисту його прав протягом восьми років, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що належним та достатнім буде відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні зі зменшенням розміру відшкодування моральної шкоди, стягнутого з відповідача, з 61 052,22 грн до 10 000,00 грн.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях задоволено частково, на 90 % (10 000,00 грн від ціни позову 100 000,00 грн складає 10%, в іншій частині відмовлено) йому необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за її подання у розмірі 1350,00 грн (100 000,00 грн * 1% * 150% * 90% = 1350,00 грн).

Керуючись ст.ст.367, 368, п. 2 ч. 1ст.374, ст.376, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року змінити, зменшивши суму, яку стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди з 61 052,22 грн до 10 000,00 грн.

Компенсувати Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1350,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А. В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 14 січня 2022 року.