Справа № 428/69/20
Провадження № 22-з/810/1/22
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
14 січня 2022 року м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Луганської В.М., Карташова О.Ю.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 ,
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 лютого 2020 року
за позовною заявою ОСОБА_3 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом,
в с т а н о в и в:
У січні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якої зазначив, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . 30 липня 2004 року ОСОБА_4 , яка була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 , померла. Спадщина, що залишилася після смерті ОСОБА_4 складається з 1/2 частки вказаної вище квартири. Позивач є рідним братом ОСОБА_4 , який постійно проживав за однією адресою із сестрою в періоди з 04 вересня 1989 року по 13 березня 1992 року, 31 березня 1992 року по 02 квітня 1999 рік та з 19 листопада 2004 року був зареєстрований за вказаною вище адресою. Позивач разом з сестрою ОСОБА_4 вели спільне господарство, турбувалися один про одного, допомагали друг другу в усьому, мали спільний бюджет. Отже, позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При зверненні до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори для отримання спадщини отримав відмову у оформленні спадщини у зв`язку з пропущенням строку прийняття спадщини, що підтверджується постановою № 1249/02-31 від 24 вересня 2019 року. Позивач вважає, що строк на прийняття спадщини після смерті сестри пропущений не був, оскільки на час смерті ОСОБА_4 , він постійно проживав разом з сестрою за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_3 просив суд встановити, що він постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , та визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сєвєродонецьку Луганської області.
Сєвєродонецький міський суд Луганської області рішенням від 25 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнив.
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , яка не є учасником даної справи та не приймала участі у розгляді справи, звернулась до суду з апеляційною скаргою.
Одночасно з апеляційною скаргою до Луганського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.
В обґрунтування заяви скаржник зазначила, що предметом спору у даній справі є 1/2 частка квартири, яка є спадковим майном, що залишилось після смерті її доньки ОСОБА_4 , та яка без згоди ОСОБА_1 може бути відчужена на користь третіх осіб у разі невжиття заходів забезпечення позову, що може утруднити чи зробити неможливим подальше виконання рішення суду.
Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.
Частиною третьою статті 352 ЦПК України перебачено, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.
Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.
Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Із матеріалів справи вбачається, що предметом позову у даній справі є, зокрема, є 1/2 частка квартири, яка є спадковим майном, що залишилось після смерті ОСОБА_4 .
Отже, спір стосується нерухомого майна квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Разом з тим, із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 07 жовтня 2020 року право власності на квартиру загальною площею 58,2 кв.м, житловою площею 38,6 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло б/н від 06 липня 1994 року, виданого Фондом комунального майна м. Сєвєродонецька та копії рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 лютого 2020 року.
Таким чином, станом на час розгляду заяви ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 про забезпечення позову, власником спірної квартири є ОСОБА_3 , який є позивачем у даній справі.
В заяві про забезпечення позову скаржником не викладені обставини та не зазначені докази на підтвердження того, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання оскаржуваного рішення суду, яким визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , у разі його скасування. Також скаржником не надано доказів про намір здійснити ОСОБА_3 відчуження квартири на користь третіх осіб, заява ґрунтується лише на припущеннях. Посилання на загальні підстави норм ЦПК України не є безумовною підставою для забезпечення позову.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не є позивачем у даній справі та її інтереси, про які вона вказує у апеляційній скарзі та заяві про забезпечення, навпаки є протилежними інтересам позивача у даній справі. Процесуальний ж інститут забезпечення позову покликаний, як вбачається із наведених норм закону та їх роз`яснень судом касаційної інстанції, захистити інтереси саме позивача, а не інших учасників судового розгляду, зокрема, і скаржника, який не брав участі у розгляді справи у суді першої інстанції.
Слід зауважити, що у разі задоволення апеляційної скарги, постанова суду апеляційної інстанції не підлягатиме примусовому виконанню.
Тому у суду відсутні підстави для задоволення заяви та вжиття заходу забезпечення, про вжиття якого просить заявник.
Згідно з ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Зважаючи на вказане доводи заяви про забезпечення позову слід визнати безпідставними та у задоволенні такої слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 149-153, 381 ЦПК України, апеляційний суд,
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді В.А. Коновалова

О.Ю. Карташов

В.М. Луганська