Справа № 201/4098/21
Провадження № 2др/201/6 /2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

20 січня 2022р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Лихопьока Д.П. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю. ЕС. АЙ» про стягнення страхового відшкодування та пені за прострочення виплати страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 27.04.2021р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Страхова компанія «Ю. ЕС. АЙ» про стягнення страхового відшкодування та пені за прострочення виплати страхового відшкодування.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 25.05.2021р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (а.с.№25).

29.10.2021р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення про задоволення позовних вимог. Так, з ТОВ «Страхова компанія «Ю. ЕС. АЙ» на користь ОСОБА_1 було стягнуто страхове відшкодування у вигляді вартості відновлювального ремонту у розмірі 30 167грн. 40коп. та пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 1 836грн. 36коп., а разом 32 003 грн.76коп. (а.с. №69-71).

09.11.2021р. від представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Лихопьока Д.П. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, з посиланням на те, що при ухваленні рішення судом не було вирішено питання про судові витрати, а саме витрати позивачки на професійну правничу допомоги. В обґрунтування заяви останній посилався на те, що в позовній заяві зазначалося про орієнтовний розмір цього виду судових витрат (15 000 грн.), втім після ухвалення судом 29.10.2021р., а саме 05.11.2021р. між позивачкою та адвокатом було підписано Акт про надання послуг. Згідно з переліком наданих послуг, вартість таких послуг склала в загальному розмірі - 10 500грн. На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу представник позивачки надав Договір про надання правової допомоги від 01.12.2020р., відомості про тарифи щодо надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 01.12.2020р., а також Акт від 05.11.2021р. між адвокатом та клієнткою про надання та прийняття послуг адвоката. На підставі вищевикладеного, просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500грн.

Копія заяви про ухвалення додаткового рішення була направлена адвокатом на адресу відповідача засобами поштового зв`язку 09.11.2021р., а судом - на е/пошту ТОВ «Страхова компанія «Ю. ЕС. АЙ» 23.11.2021р. (а.с. № 84, 85-86).

Відзиву, заперечень або клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката від відповідача суду направлено не було.

Рішення суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2021р. відповідачем отримано 10.11.2021р. (а.с. № 74), в апеляційному порядку не оскаржувалося, отже станом на 20.01.2022р. є таким, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.3 ст. 270 ЦПК України додаткове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, отже в нашому випадку - за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Суд, вивчивши матеріали справи, заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Лихопьока Д.П. від 09.11.2021р. про ухвалення додаткового рішення, надані письмові докази таких судових витрат позивачки, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов,язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов,язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020р. (справа № 755/9215/15-ц) зазначила, що вимоги частини 8 ст. 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судових дебатів немає.

Отже, вирішуючи питання щодо своєчасного подання представником позивачки доказів понесених судових витрат на правничу допомогу та з урахуванням того, що позивачкою в позовній заяві зазначалось про орієнтовний розмір цього виду судових витрат, про ухвалене рішення суду від 29.10.2021р. (яке судом було ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін), позивачка (її представник) дізналися лише 05.11.2021р. (дата оприлюднення рішення суду в ЄДРСР - а.с. №87-89), після чого, відразу 05.11.2021р. і склали Акт надання - прийняття послуг адвоката та подали 09.11.2021р. до суду заяву про ухвалення додаткового рішення суду з відповідними доказами (подано у п`ятиденний строк), суд вважає, що строк подачі доказів про понесені судові витрати не пропущено.

Щодо безпосереднього вирішення питання про розподіл витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 17.10.2018р. по справі № 01/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорар та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права, незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (ст.ст.12, 46, 56 ЦПК України в редакції від 18.03.2003р.).

У постанові Верховного Суду від 11.11.2020р. у справі № 673/1123/15-ц (посилання на постанову Верховного Суду від 02.09.2020р. у справі № 329/766/18), а також у постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19 зроблені висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу незалежно від того чи їх сплачено, чи тільки має бути сплачено.

Суд зазначає, що представником позивачки на підтвердження понесення ОСОБА_1 витрат на правову допомогу до заяви від 09.11.2021р. про ухвалення додаткового рішення суду долучені наступні документи: Договір про надання правової допомоги від 01.12.2020р., відомості про тарифи щодо надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 01.12.2020р., а також Акт від 05.11.2021р., який було складено між адвокатом та клієнткою, про надання та прийняття послуг адвоката (а.с. № 80-83).

В матеріалах справи також наявний ордер адвоката від 26.04.2021р. (а.с. №21) та свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю від 19.12.2018р. (а.с. №22).

Суд вважає, що вказані документи можна визнати належними доказами на підтвердження понесених позивачкою витрат на правову допомогу.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 28.11.2002р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу, суд вважає, що такі судові витрати дійсно було пов`язані саме із розглядом даної справи, а виконана адвокатом робота знайшла своє відображення у матеріалах справи.

Досліджуючи питання щодо співмірності розміру витрат із реальними адвокатськими послугами, наданими позивачці у цій справі, варто зазначити наступне.

Приймаючи до уваги, що обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, суд зазначає, що відповідачем будь-яких клопотань про зменшення розміру цього виду судових витрат, заперечень або відзиву, суду не надіслано.

Тарифи адвоката щодо надання правової допомоги за Договором про надання правової допомоги від 01.12.2020р., на думку суду, є співмірними із рівнем складності справи, отже судові витрати позивачки відповідають критеріям розумності та співмірності.

На підставі вищевикладеного, виходячи із критеріїв розумності та співмірності, та приймаючи до уваги результати розгляду судом цивільної справи 29.10.2021р., суд зазначає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути 10 500 грн. в рахунок компенсації понесених ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 274, 279, 270 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Лихопьока Д.П. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю. ЕС. АЙ» про стягнення страхового відшкодування та пені за прострочення виплати страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю. ЕС. АЙ» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу - 10 500 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.