Справа № 139/915/21
Провадження № 2/139/305/21
РІШЕННЯ

іменем України

13 січня 2022 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Тучинської Н.В.,

з участю:

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

Відповідач у справі ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач фактично з народження дитини не займається вихованням та утриманням своєї дитини, не здійснює догляду за сином, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не проявляє жодного бажання до спілкування з дитиною, веде аморальний спосіб життя та зловживає спиртними напоями, а з 05 березня 2021 року залишила дитину у КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки Вінницької обласної ради».

Виконавчий комітет Жмеринської міської ради як орган опіки та піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_2 29 листопада 2021 року звернувся до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо дитини та стягнення аліментів в розмірі 50% встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Після отримання 07 грудня 2021 року інформації з підтвердженням зареєстрованого місця проживання відповідача (а.с. 21), ухвалою суду від 07 грудня 2021 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче провадження (а.с. 22).

Ухвалою суду від 23 грудня 2021 року (а.с. 33) підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача - головний спеціаліст Служби у справах дітей Жмеринської міської ради Українець Петро Іванович (а.с. 31) подав заяву, у якій просив провести розгляд справи за його відсутності та не заперечив проти винесення заочного рішення (а.с. 41).

Відповідач ОСОБА_1 до суду не з`явилася. Судова повістка повернулася без вручення (а.с. 36-37), оскільки відповідач за зареєстрованим місцем проживання не проживає. Крім того, 23 грудня 2021 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено повідомлення про виклик ОСОБА_1 до суду (а.с. 34). Таким чином, відповідач, з врахуванням положень п. 3 ч. 8 та ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається такою, що повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи.

Представник третьої особи - виконувач обов`язків директора КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної ради» Стрельнікова Наталія подала заяву про розгляд справи без участі її участі (а.с. 35).

На підставі ч. 3 ст. 211, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив про розгляд справи у відкритому судовому засіданні без участі сторін.

Враховуючи заяву позивача про те, що вона не заперечує проти ухвалення в справі заочного рішення (а.с. 41) та обставину, що наразі наявні всі умови, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного:

Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Витягом з ДРАЦС громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька № 1 від 04 лютого 2021 року (а.с. 5) стверджується, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зібраними позивачем і дослідженими судом доказами встановлено, що мати дитини не приймає участі у вихованні та утриманні дитини фактично з народження: жодним чином не проявляє інтерес та турботу і не виконує своїх обов`язків. Понад 6 місяців без поважних причин не відвідувала, не цікавилась життям та здоров`ям дитини, яку 05 березня 2021 року тимчасово на шість місяців влаштувала до КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки Вінницької обласної ради», що свідчить про материнську безвідповідальність та байдужість ОСОБА_1 за долю та майбутнє свого сина.Таке, зокрема, стверджується обставинами, викладеними у заяві про тимчасове влаштування в будинок дитини від 05.03.2021 (а.с. 9), рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради № 324 від 21.10.2021 про надання дозволу на продовження терміну перебування у КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки Вінницької обласної ради» (а.с. 10), довідкою КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки Вінницької обласної ради» № 1-9/265 від 27.09.2021 (а.с. 11).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради № 02-5/10-5449 від 15.11.2021 (а.с. 14), визнано доцільним позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_2 .

Таким чином, вищенаведеними доказами стверджено, що відповідач по справі ОСОБА_1 свідомо тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина, в результаті чого дитина позбавлена її материнської опіки, любові і турботи. Сама ОСОБА_1 схильна до зловживання спиртними напоями, що ніяким чином не створює для дитини належний образ матері.

У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

При вирішенні позову в частині вимоги про позбавлення батьківських прав, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, що розрив сімейних зв`язків повинен бути пропорційним до ризиків збереження таких зв`язків, що у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Верховний Суд у своїй постанові від 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18 зазначив, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13192/19-ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

У цій конкретній справі суд переконаний, що дитина ніколи не мала материнської турботи з боку її біологічної матері, що вона фактично з народження таку турботу не отримувала, що між дитиною та її матір`ю не існує ніяких сімейних зв`язків, а тому від їх офіційного розриву не може настати якихось негативних наслідків для інтересів дитини.

Тому, з врахуванням права дитини на належне батьківське виховання, її інтересів та на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 164 СК України ОСОБА_1 має бути позбавлена батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_2 .

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

У своїй позовній заяві та в судовому засіданні позивач просить стягувати із відповідача на користь дитини аліменти грошовій в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання до суду заяви до досягнення дитиною повноліття.

Наведеними вище доказами в суді доведено, що відповідач фактично з народження дитини не приймає участі в її матеріальному забезпеченні. Ухилення матері від утримання дитини, в тому числі, стало підставою для висновку суду про доцільність позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_2 .

Нормами Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи припинено їх шлюб.

Форма і спосіб утримання дітей визначається за домовленістю між батьками дитини (частини 1 і 2 ст. 181 СК України). Як вбачається із позовної заяви, такої домовленості між сторонами не досягнуто, а тому позивач правомірно звернувся до суду за захистом права та інтересу дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач заявив вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку, а тому така вимога підлягає до беззаперечного задоволення.

Сімейне законодавство (ст. 182 СК України) зобов`язує суд при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, рухомого і нерухомого майна, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів, суд враховує наступне:

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За таких обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, де зафіксовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та малолітньої дитини, буде визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі в мінімальному розмірі встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 992 гривні 40 копійок.

Керуючись ст.ст. 150, 152, 164, 180, 182, 183 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81,264, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позбавити батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , аліменти на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29 листопада 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Зобов`язати виконавчий комітет Жмеринської міської ради Вінницької області як орган опіки та піклування відкрити особистий рахунок дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відділенні Державного ощадного банку України у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в дохід держави судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Виконавчий комітет Жмеринської міської ради Вінницької області, юридична адреса: 23100, м. Жмеринка, вул. Центральна, 4, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНКОПП не відомий.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору, на стороні позивача: КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки Вінницької обласної ради», юридична адреса: 21029, м. Вінниця, вул. Мечнікова, 34, .

Суддя: ____________