Справа №339/417/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2022 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Болехівської міської ради (орган опіки та піклування) про надання дозволу на вивіз дитини за кордон,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою, в якій просить надати дозвіл на вивіз до Республіки Австрії малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у її супровіді без дозволу (згоди) батька ОСОБА_2 на час навчання.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_3 .

В 2015 році вона разом з відповідачем та дочкою переїхали проживати в м.Відень Австрія, де працювали, мали житло, а дочка навчалася у дошкільному закладі, а зараз навчається у гімназії. Однак з 2018 року з відповідачем сімейні стосунки погіршилися, у них виявилися різні погляди на життя, виховання дитини, внаслідок чого стали проживати окремо.

В грудні 2020 року після розірвання шлюбу, вона з дочкою продовжували проживати разом у м.Відні, де працює, а дитина навчається у гімназії. Дочка ОСОБА_3 забезпечена житлом і має свою кімнату, яка обладнана всім необхідним для проживання, навчання, розвитку та ігор та навчається у Федеральній середній школі № 1 у 3 класі, де буде навчатися ще протягом шести років до 2027 року.

В цьому навчальному закладі дочка навчається на постійній основі, шкільний рівень дочки ОСОБА_3 добрий, у неї немає труднощів у навчанні. З моменту приїзду до Австрії дитина добре вивчила німецьку мову, у неї багато друзів у гімназії. Дочка ОСОБА_3 бере активну участь у діяльності української громади в Австрії, оскільки присутня на всіх українських культурних заходах у м. Відні.

Після розірвання шлюбу відповідач також залишився в м.Відень (Австрія), де проживає у їхній квартирі, яку вони придбали за спільні кошти. Відповідач має можливість бачитися з дитиною, оскільки йому відоме її місце проживання, він інколи приїжджає до неї і йому не чинились жодних перешкоди у побаченні і спілкуванні.

Приїхавши провідати дочку, він мав можливість переконатись, що у його дитини є гідні життєві умови та вона є всесторонньо розвинутою та доглянутою. Для того щоб у відповідача були кошти на відвідування дитини, вона не вимагає у нього коштів на утримання дитини та не подавала позов про стягнення аліментів. Крім того, вони підтримують зв`язок через мережу Інтернет. Дочка ОСОБА_3 є абсолютно адаптованою до життя у Республіці Австрія, де вона навчається, всестронньо розвивається, приймає участь у шкільних закладах, а також у житті української громади, має багато друзів.

Вона з дочкою неодноразово приїжджала в м.Болехів додому і відповідач завжди надавав дозвіл на виїзд дитини за кордон.

Після розлучення вона повідомила йому про бажання поїхати з дитиною на Україну провідати батьків. Відповідач погодився надати дозвіл на виїзд дочки ОСОБА_3 за кордон, тобто на повернення назад в Австрію, де вони проживають та дочка навчається в школі, а тому будучи на канікулах, вони приїхали з дочкою в Україну до рідних.

Однак на даний час відповідач відмовився надати їй згоду на виїзд дитини за кордон без жодних пояснень. А тому вона з дочкою не може повернутися назад у м.Відень (Австрія). Така необгрунтована та безпричиннна відмова відповідача надати згоду на виїзд дитини за кордон завдає значних незручностей, оскільки дочка ОСОБА_3 не відвідує школу, а вона не може повернутися до роботи.

06 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, що не суперечить вимогам ст. 211 ЦПК України. (а.с.38-39).

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно та не подав відзив на позов, про дату, час і місце цього засідання був повідомлений у встановленому законом порядку шляхом розміщенняґ оголошення на веб сайті Судової влади (а.с.28, 36).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи згоду представника позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Болехівського міського суду від 03 грудня 2020 року, а неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживанні з позивачем (а.с.7-11).

Як позивач , так і відповідач проживають на даний час в Республіці Австрія.

Їх дочка ОСОБА_3 навчається в Федеральній повній середній школі за адресою Пішельмайєргассе, 1 м.Відень, Австрія, термін завершення навчання 2027 рік (а.с.13).

Окрім того, дочка ОСОБА_3 забезпечена житлом, що підтверджується договором оренди житла від 23 березня 2021 року та довідками про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14-19).

Позивач, приїхавши на Україну до родичів разом з дочкою, немає можливості отримати нотаріально завірену згоду батька на виїзд дитини за кордон для навчання, що робить неможливим виїзд дитини за кордон.

Рішенням виконавчого комітету Болехівської міської ради №162 від 17 грудня 2021 року затверджено висновок про доцільність надання дозволу на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон з матір`ю ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2 , оскільки батько безпричинно відмовив у наданні дозволу, що призвело до незручностей, так як дитина не може повернутися до навчання в гімназії, а ОСОБА_1 до роботи (а.с.40-41).

Суд погоджується з таким висновком органу опіки та піклування, виходячи з наступного.

Так, відповідно до змісту ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 23 Конституції України проголошено, що кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.

Також, відповідно до ст. 8 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності.

Ст. 16 вказує, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За ст. 154 Сімейного кодексу України, батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом.

Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття ст.313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Велика палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 р. у справі № 712/10623/17 висловила наступну позицію щодо вирішення даної категорії спорів.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Позивач, звернувшись до суду з вимогами про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон без згоди батька, обґрунтовує їх необхідністю навчання дитини за кордоном у міжнародній школі.

Зазначені обставини, які доведені позивачем, суд визнає такими, що відповідають інтересам дитини та сприяють її повноцінному розвитку, якнайкращому забезпеченню інтересів, створенню умов для найкращого розвитку її особистості, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі, її навчання у міжнародній школі, а також розвитку кругозору, що в свою чергу, сприятиме підготовці дитини до свідомого життя у вільному суспільстві.

Як вбачається з довідки про навчання, термін закінчення навчання дочки у школі - 2027рік.

З свідоцтва про народження ОСОБА_3 встановлено, що вона досягне 16 річного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.7) і з того часу, відповідно до вимог зазначеного вище законодавства має право на виїзд за кордон без згоди батьків.

Відтак, позовні вимоги слід задоволити частково, обмеживши термін надання дозволу вказаним строком.

Надання ж можливості тимчасового виїзду за межі України до Республіки Австрія на період навчання не порушуватиме жодних прав та інтересів сторін у справі, які мають місце проживання та праці у цій країні.

Окрім того, відповідач, перебуваючи на даний час в Республіці Австрії, не позбавлений можливості відвідувати, бачитись та спілкуватись із дочкою .

Таким чином, перебування малолітньої дочки ОСОБА_3 у Республіці Австрія не буде перешкодою для спілкування відповідача з нею, оскільки тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею.

Розподіл судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України: у разі задоволення позову на відповідача покладаються витрати, пов"язані з розглядом справи, що в даному спорі становлять сплату судового збору в сумі 908 грн.

Керуючись ст. 211, 223, 258-259, 263-265, 280-288 ЦПК України суд, - У Х В А Л И В :

Позов задоволити частково.

Надати малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на тимчасовий виїзд на межі України в Республіку Австрію на час навчання у Федеральній середній школі і Федеральній повній середній школі за адресою Пішельмайєргассе, 1 м.Відень, Австрія в супроводі матері ОСОБА_1 без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 з дня набрання законної сили рішенням суду до 24.05.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування або ім`я сторін, їх місцезнаходження або місце проживання:

ОСОБА_1 - паспорт серії НОМЕР_1 виданого Долинським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 18 жовтня 2007 року, місце реєстрації АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 - місце реєстрації АДРЕСА_3 .

Виконавчий комітет Болехівської міської ради (орган опіки та піклування) - пл. І.Франка, 12 м.Болехів Івано-Франківської області, .

Дата складання повного тексту 19 січня 2022року

Суддя Головенко О.С.