КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/39/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022року місто Київ

справа № 753/14771/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання -Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року про закриття провадження по справі, постановлену під головуванням судді Каліушка Ф.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до Всеукраїнської молодіжної громадської організації «Національна організація скаутів України» про визнання рішення про виключення з членів організації незаконним та зобов`язання поновити членство,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив:

визнати рішення Національної Ради Всеукраїнської молодіжної громадської організації «Національна організація скаутів України», яке відображене в протоколі засідання №04 від 20 травня 2020 року про виключення ОСОБА_1 з членів організації незаконним;

зобов`язати Всеукраїнську молодіжну громадську організацію «Національна організація скаутів України» поновити членство ОСОБА_1 в організації.

В обґрунтування вимог посилався на те, що він є членом Всеукраїнської молодіжної громадської організації «Національна організація скаутів України».

Вказував, що 20 травня 2020 року відбулося засідання Національної Ради відповідача в режимі відеоконференції, по результатам якого було прийняте рішення про виключення його з членів громадської організації за порушення Статуту НОСУ та Положень Організації», яке відображене в протоколі №04 засідання Національної Ради відповідача від 20 травня 2020 року.

Позивач вважає вказане рішення Національної Ради відповідача таким, що винесене неуповноваженим органом, оскільки Національна Рада відповідача не мала відповідних повноважень для виключення його з членів організації, так як єдиним уповноваженим органом, який має права виключення осіб віком від 18 років - є Рада осередку.

Зазначав, що Національною Радою відповідача не наведено обгрунтованих підстав порушення ним положень Статуту та положень Організації, в тому числі й факту приниження честі та гідності членів відповідача.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позовні вимоги у даній справі заявлено з приводу виключення позивача з членів громадської організації, тобто вказаний спір пов'язаний виключно з поновленням членства позивача у самій громадській організації, а не в її органах управління (керівних органах), а тому цей спір не має корпоративних ознак.

Вказував, що спір у зазначеній справі не пов'язаний зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи (громадської організації).

Зазначав, що суд першої інстанції неправильно застосував до даних правовідносин, висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2021 року по справі №127/21764/17.

Вважає, що неправомірна відмова суду першої інстанції розглядати спір по суті і приймати рішення у спосіб закриття провадження у справі, призвела до позбавлення його права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, що є порушенням ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, виходив з того, що даний позов подано на захист права позивача щодо підстав набуття та припинення членства у Всеукраїнській молодіжній громадській організації «Національна організація скаутів України», відтак юрисдикція суду не поширюється на зазначені у позові правовідносини.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на розгляд справи означає як право особи звернутися до суду, так і право на те, що її справа буде розглянута та вирішена судом. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

У пункті 52 рішення «Меньшакова проти України» (заява № 377/02) від 08 квітня 2010 року Європейський суд з прав людини виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду: суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (пункт 25 рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб'єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб'єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована в установленому законом порядку.

За приписами ч.ч.1, 2 статті 81 ЦК України юридична особа може бути створена шляхом об'єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу.

З огляду на положення статті 85 ЦК України непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правові та організаційні засади реалізації права на свободу об'єднання, порядок утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об'єднань визначається Законом України «Про громадські об'єднання» №4572-VI, який набрав чинності з 01 січня 2013 року і спрямований на приведення аспектів створення і діяльності громадських організацій до вимог європейських стандартів.

За змістом ч.ч.2, 3 ст.1 вказаного Закону громадське об'єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка.

громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи.

Згідно зі статтею 2 Закону №4572-VI чинність цього Закону поширюється на суспільні відносини у сфері утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань в Україні.

У статті 3 Закону №4572-VI передбачені принципи утворення і діяльності громадського об'єднання.

Статут громадського об'єднання - це установчий документ, що використовується для створення та провадження діяльності, містить правила, що регулюють права та обов'язки членів, визначає порядок управління та здійснення діяльності громадського об'єднання.

Згідно статті 8 Закону України «Про громадські об'єднання» членами (учасниками) громадської організації, крім молодіжної та дитячої, можуть бути особи, визначені частиною першою статті 7 цього Закону, які досягли 14 років. Вік членів молодіжної, дитячої організації визначається її статутом у межах, встановлених законом.

Членами (учасниками) громадської спілки можуть бути юридичні особи приватного права, у тому числі громадські об'єднання зі статусом юридичної особи, фізичні особи, які досягли 18 років та не визнані судом недієздатними.

У статті 21 Закону України «Про громадські об'єднання» перелічені права громадського об'єднання. Також окремо зазначені права громадського об'єднання зі статусом юридичної особи, зокрема: право бути учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства; здійснювати відповідно до закону підприємницьку діяльність безпосередньо, якщо це передбачено статутом громадського об'єднання, або через створені в порядку, передбаченому законом, юридичні особи (товариства, підприємства), якщо така діяльність відповідає меті (цілям) громадського об'єднання та сприяє її досягненню. Відомості про здійснення підприємницької діяльності громадським об'єднанням включаються до ЄДР.

Спори за участю громадського об'єднання зі статусом юридичної особи як учасника цивільних правовідносин підлягають розгляду у судах відповідно до вимог як ЦПК України, так і ГПК України залежно від змісту позовних вимог та сторін такого спору.

З урахуванням вимог зазначеного Закону можна дійти висновку, що юрисдикція суду не поширюється на правовідносини щодо створення громадського об'єднання чи громадської організації, визначення напряму її діяльності, здійснення управління діяльністю (окрім звільнення керівника), порядку та підстав набуття та припинення членства у громадській організації (громадському об'єднанні), участі у роботі громадської організації; делегування своїх представників на загальні збори громадської організації, у керівні органи, участі у розробці рішень та їх реалізації, можливості вносити пропозиції, рекомендації та проекти документів на розгляд органів громадської організації; користування послугами громадської організації, а також усіма видами методичної, консультативної та іншої допомоги, яку може надати громадська організація, на умовах, затверджених правлінням; обговорення питання роботи громадської організації та виборних органів, внесення пропозиції про вдосконалення їх діяльності; вимоги розгляду на засіданнях правління будь-яких питань, що стосуються діяльності громадської організації; отримання інформацію про роботу органів громадської організації, участі у заходах, які проводяться громадською організацією або організовані за її участю; користування підтримкою громадської організації для вдосконалення, розширення та підвищення ефективності своєї роботи, вільно обговорювати питання роботи громадської організації та виборних органів, внесення пропозиції про вдосконалення їх діяльності; установлення і розвитку через громадську організацію двосторонніх та багатосторонніх зв'язків з іншими членами громадської організації; отримання інформаційних, методичних та інших матеріалів, практичної допомоги у створенні професійних творчих центрів, майстерень, лабораторій та інше.

Внутрішньо статутною діяльністю громадського об'єднання (громадської організації) є питання її створення, визначення напряму діяльності, реалізація прав її членів на участь у такій діяльності у правовідносинах, що не є за своїм змістом цивільно-правовими та не впливають на повноваження громадської організації як учасника цивільних чи трудових правовідносин, які урегульовані нормами цивільного, господарського чи трудового права та стосуються цивільних прав та інтересів третіх осіб.

Тому набуття та втрата членства у громадській організації є реалізацією громадською організацією своїх повноважень у внутрішній статутній діяльності.

Пунктом 1.8. Статуту Всеукраїнської молодіжної громадської організації «Національна організація скаутів України» визначено, що Всеукраїнська молодіжна громадська організація «Національна організація скаутів України» є добровільною, неприбутковою, неполітичною громадською освітньою організацією для дітей та молоді, що відкрита для всіх, незалежно від раси, статі, етнічного та соціального походження, віровизнання, майнового стану, місця проживання, мови спілкування.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову ОСОБА_1 є визнання рішення Національної Ради Всеукраїнської молодіжної громадської організації «Національна організація скаутів України», яке відображене в протоколі засідання №04 від 20 травня 2020 року про виключення його з членів організації незаконним та зобов`язання Всеукраїнську молодіжну громадську організацію «Національна організація скаутів України» поновити членство ОСОБА_1 в організації.

Враховуючи, що даний позов подано на захист прав позивача щодо підстав набуття та припинення членства у Всеукраїнській молодіжній громадській організації «Національна організація скаутів України», які за своїм змістом не є цивільно-правовими відносинами та не впливають на повноваження громадської організації як учасника цивільних чи трудових правовідносин, що урегульовані нормами цивільного права, а є реалізацією Національної Ради Всеукраїнської молодіжної громадської організації «Національна організація скаутів України» своїх повноважень у внутрішньостатутній діяльності (втрата та набуття членства у громадській організації), суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №127/21764/17.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позовні вимоги у даній справі заявлено з приводу виключення позивача з членів громадської організації, тобто вказаний спір пов`язаний виключно з поновленням членства позивача у самій громадській організації, а не в її органах управління (керівних органах), а тому цей спір не має корпоративних ознак спростовуються вищевикладеним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині постанови суду першої інстанції.

Отже, висновок суду першої інстанції про закриття провадження по справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є законним та обґрунтованим.

Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Крім того, ОСОБА_1 19 жовтня 2021 року подав до суду апеляційної інстанції заяву, в якій просив стягнути з відповідача на його користь фактично понесені витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із апеляційним розглядом справи станом на 19 жовтня 2021 року у розмірі 11603,92 грн.

Згідно з ч.ч.1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року залишено без змін, а відтак відсутні правові підстави для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу понесених у зв`язку із апеляційним розглядом справи у розмірі 11603,92 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 січня 2022 року.

Головуючий:

Судді: