Постанова

Іменем України

18 січня 2022 року

м. Київ

справа № 2-362/2004

провадження № 61-16816св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка не брала участь у справі та подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 02 червня 2004 року у складі судді Молчанова О. Г. та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Тищук Н. О., Кушнірової Т. Б., Лівінського І. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поновлення строку для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дядько позивача ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай), розміром 9,08 умовних кадастрових гектар, що належала померлому на підставі сертифікату серії МК № 0047904.

Посилаючись на те, що він є спадкоємцем п`ятої черги, вступив в управління спадковим майном та ніхто інший за прийняттям спадщини не звертався, ОСОБА_1 просив поновити йому строк для прийняття спадщини та визнати за ним право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 02 червня 2004 року позов задоволено.

ОСОБА_1 поновлено строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті дядька ОСОБА_4 .

За ОСОБА_1 визнано право власності на земельну частку (пай), розміром 9,08 умовних кадастрових гектар, яка належала ОСОБА_4 на підставі сертифікату.

Ухвалюючи рішення про задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом п`ятої черги має право на прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_4 . При цьому суд зазначив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивача є обґрунтованими.

У червні 2021 року ОСОБА_3 , яка не брала участі у справі, однак вважала, що рішення суду першої інстанції впливає на її права, звернулась до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 02 червня 2004 року закрито.

Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішенням суду першої інстанції, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай), розміром 9,08 умовних кадастрових гектар, яка належала ОСОБА_4 на підставі сертифікату, не стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_3 щодо права власності на нього, оскільки остання спадщину у відповідності до вимог закону не прийняла, протягом 15 років після того як дізналась про смерть батька ОСОБА_4 жодних дій, направлених на прийняття спадщини, що могло б свідчити про бажання поновити свої права, не вчиняла.

Враховуючи відсутність встановленого права ОСОБА_3 на спірне спадкове майно, а також те, що ОСОБА_1 на час апеляційного розгляду оформив право власності на земельну ділянку, яка входила до складу спадщини, тривалий час користується нею, апеляційний суд вважав, що він позбавлений можливості досягти легітимної мети - встановлення порушеного права заявника, під час апеляційного розгляду даної справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2021 року ОСОБА_3 подала касаційну скаргу до Верховного Суду на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 02 червня 2004 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що при розгляді справи судами безпідставно не враховано, що ОСОБА_3 є рідною дочкою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем першої черги за законом відповідно до статті 1261 ЦК України, яку не було залучено до участі у справі.

Ухваливши оскаржуване рішення, суд вирішив питання, які стосуються її прав і обов`язки без її участі. При цьому, позивач ОСОБА_1 до нотаріуса не звертався, спадкова справа судом витребувана не була і нотаріусом не відкривалася, коло спадкоємців не визначалося, грошова оцінка нерухомого майна - нормативна грошова оцінка землі також не встановлювалася. Незважаючи на порушення як матеріального, так і процесуального права, суд апеляційної інстанції безпідставно закрив апеляційне провадження.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому відзиві ОСОБА_1 заперечував проти доводів касаційної скарги ОСОБА_3 та просив залишити її без задоволення.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_4 був дядьком позивача ОСОБА_1 .

На підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК № 0047904 ОСОБА_4 за життя належало право на земельну частку (пай) землі, яка перебуває у колективній власності КСП «1-ше Травня», розміром 9,08 га в умовних кадастрових гектар без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Апеляційний суд установив, що ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Під час судового розгляду в апеляційному суді, особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3 , пояснила, що проживала окремо від батька. Дізналась про смерть ОСОБА_4 , лише у 2005 році.

Апеляційним судом також установлено, що з часу відкриття спадщини, у тому числі з моменту, коли заявник дізналась про смерть батька, будь-яких дій, спрямованих на з`ясування питання щодо спадщини, яка могла залишитись після смерті батька чи прийняття спадщини, вона не вчиняла. Звернулась до нотаріуса лише у 2020 році.

Згідно з листом Березнегуватської державної нотаріальної контори від 20 січня 2021 року спадкова справа відносно майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина третя статті 352 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).

Апеляційний суд, на виконання вимог процесуального закону, відкрив апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка не брала участі у справі, належним чином дослідив і перевірив доводи апеляційної скарги та, з`ясувавши відсутність у ОСОБА_3 встановленого права на спірне спадкове майно, правильно виходив з того, що суд першої інстанції не вирішував в оскаржуваному рішенні питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки заявника, а отже, відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, є підстави для закриття апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги не впливають на правильність висновків суду апеляційної інстанції щодо підстав закриття апеляційного провадження та зводяться до встановлення права ОСОБА_3 на спадкування і визнання за нею права власності на спадкове майно під час апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції у справі, у якій вона не є позивачем, що не узгоджується із загальним принципом диспозитивності цивільного процесу.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03).

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені позивачем у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі, та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судом обставин, що в силу положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 18 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк