Справа № 201/122/22
Провадження № 2/201/1400/2022
УХВАЛА

про забезпечення позову

11 січня 2022 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши заяву представниці позивачки ОСОБА_1 адвоката Фурман Вікторії Олегівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шрамова Вікторія Миколаївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шофаренко Оксана Орестівна про визнання недійсним правочинів, застосування наслідків недійсності правочину та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

10.01.2022р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шрамова В.М., Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шофаренко О.О. про визнання недійсним правочинів, застосування наслідків недійсності правочину та поділ майна подружжя.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 11.01.2022р. позовну заяву залишено без руху.

Одночасно із подачею позовної заяви представниця позивачки ОСОБА_4 (діє на підставі ордера серії АЕ № 1115108 від 10.01.2022р.) подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири, в обґрунтування якої послалася на те, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шрамова В.М., Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шофаренко О.О. про визнання недійсним правочинів, застосування наслідків недійсності правочину та поділ майна подружжя.

В поданій заяві про забезпечення позову адвокат також зазначає, що 05.01.2022р. позивачка випадково дізналася, що 29.12.2021р. її колишній чоловік ОСОБА_2 здійснив відчуження квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя, шляхом укладення договору дарування на користь своєї матері ОСОБА_3 .

При цьому, 05.01.2022р. у квартирі знаходилися треті особи, які повідомили, що вони є ріелторами та здійснюють показ квартири імовірним покупцям.

З тексту договору дарування позивачка дізналася, що цей договір укладено на підставі її письмової заяви (згоди), яку вона начебто надала 10.12.2021р. та яку посвідчено Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шофаренко О.О. та зареєстровано в реєстрі за №110.

Однак, як зазначає позивачка, вона жодних документів у приватного нотаріуса Шофаренко О.О. взагалі ніколи не підписувала, із нотаріусом не знайома, жодних документів для вчинення нотаріальної дії не надавала.

10.01.2022р. позивачка отримала копію зазначеної нотаріальної згоди, де в графі підпису значиться підпис, який позивачці не належить, більше того навіть не схожий на її підпис.

З цього приводу позивачкою подано відповідну заяву до поліції за фактом підробки документів та шахрайства.

Однак, попре обізнаність відповідачів про наявність спору з приводу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , останні не припинили пошук покупців та здійснюють дії для продажу квартири. Зокрема, в мережі інтернет опубліковані оголошення про продаж спірного нерухомого майна.

Крім того, звертаючись до агентств з нерухомості з приводу даної квартири, посередники повідомляли, що оголошення про її продаж є актуальними.

Також заявниця зазначила, що незастосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту ускладнить ефективний захист прав і інтересів позивачки, оскільки унеможливить застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину та вимагатиме від позивачки додаткового звернення до суду з іншим позовом про витребування майна із незаконного володіння третіх осіб.

Ознайомившись із заявою позивача про забезпечення позову, вважаю за можливе задовольнити її частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Частиною 2 статті 150 визначено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006р., єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Так, позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати недійсною заяву (згоду) від 10.12.2021р. про надання згоди на укладення договору дарування квартири АДРЕСА_2 , яку посвідчено Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шофаренко О.О. та зареєстровано в реєстрі за № 110;

- визнати недійсним договір дарування квартири від 29.12.2021р., який посвідчено Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамовою В.М. та зареєстровано в реєстрі за № 659;

- скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , що внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 46006927 від 29.12.2021р., проведену на підставі договору дарування квартири, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамовою В.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 659;

- визнання квартири АДРЕСА_2 , спільною власністю подружжя;

- визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Процесуальний порядок арешту майна полягає у виявленні майна, його опису, опечатуванні та передачі його на зберігання.

Заявницею не обґрунтована необхідність обрання саме арешту, як виду забезпечення позову, оскільки застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно може призвести до негативних незворотних наслідків для власника цього майна.

Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

За викладеного, суд дійшов висновку про неспівмірність заявлених вимог про накладення арешту на нерухоме майно, як заходу забезпечення позову, позовним вимогам.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявниці щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявниці про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявниця просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що існує реальна загроза невиконання судового рішення у випадку прийняття його на користь позивачки, тому вважає за доцільним вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_2 .

На підставі вищевикладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст. 149, 150, 151, 260, 353 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Заяву представниці позивачки ОСОБА_1 адвоката Фурман Вікторії Олегівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шрамова Вікторія Миколаївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шофаренко Оксана Орестівна про визнання недійсним правочинів, застосування наслідків недійсності правочину та поділ майна подружжя, задовольнити частково.

3аборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_2 .

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, але може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

В залежності від результатів вирішення спору по суті, ухвала про вжиття заходів забезпечення позову діє у строки, встановлені ч.ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України.

Копії ухвали надіслати сторонам для відома та для виконання відповідним органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, в тому числі щодо внесення записів до відповідних реєстрів.

Строк пред`явлення ухвали до виконання, як виконавчого листа, три роки.

Адреси сторін:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ).

Відповідачі:

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ).

Треті особи:

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шрамова Вікторія Миколаївна (м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 2, прим. 1);

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шофаренко Оксана Орестівна (м. Дніпро, пр. Петра Калнишевського, буд. 56, прим. 2).

Суддя О.С. Наумова