ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1496/22 Справа № 190/1351/20 Суддя у 1-й інстанції - Фирса Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого Пищиди М.М.
суддів Ткаченко І.Ю., Макарова М.О.
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-
В С Т А Н О В И ЛА :
У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він з 30 листопада 2010 року працював на посаді складача поїздів четвертого розряду у відокремленому структурному підрозділі «Криворізька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».
17 серпня 2015 року був призваний на строкову службу та направлений до в/ч НОМЕР_1 .
Наказом від 23 грудня 2016 року № 1157/0С відповідач звільнив його із займаної посади з підстав передбачених пунктом 3 статті 36 Кодексу законів про працю України, а саме у зв`язку з вступом на військову службу за контрактом.
Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки, відповідно до норм статті 119 КЗпП України, за ним на час проходження військової служби мало зберігатись місце роботи і середній заробіток.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення від 23 грудня 2016 року № 1157/ОС, виданий відокремленим структурним підрозділом «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», поновити його на роботі на посаді складача поїздів четвертого розряду станції «Рядова», стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 241 129 грн. 00 коп., середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 16 жовтня 2020 року по дату ухвалення рішення суду у справі із розрахунку середньоденної заробітної плати 253,82 грн. за кожен день вимушеного прогулу.
Заочним рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ про припинення трудового договору (контракту) від 23 грудня 2016 року № 1157/ОС виданий структурним підрозділом «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».
Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді складача поїздів четвертого розряду станції «Рядова» структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 23 грудня 2016 року.
Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23 грудня 2016 року по дату ухвалення даного судового рішення, а саме по 10 люте 2021 року у розмірі 185 430 грн. 90 коп. без урахування передбачених законом утримань податків й інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 2695,10 грн.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць допущено до негайного виконання.
В іншій частині заявлених вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині часткового задоволення вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 23 грудня 2016 року по 10 лютого 2021 року, із розрахунку середньоденної заробітної плати 253,82 грн, за кожен день вимушеного прогулу у розмірі 261 434,60 грн, без урахування передбачених законом утримань податків й інших обов`язкових платежів.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
Зазначає, що суд першої інстанції не врахував що надана довідка товариства про середньоденну та заробітну плату не відповідають відомостям з Пенсійного фонду України, які надані позивачем на підтвердження того факту, що його середньоденна заробітна плата складає 253,82 грн.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 30 листопада 2010 року був прийнятий на посаду оператора при черговому по станції «Рядова» відокремленого структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», про що свідчить копія наказу № 602/ОС від 3011.2010 року (а.с.25).
16.08.2011 року позивач переведений помічником складача поїздів 4-го розряду станції «Рядова», з 17.03.2014 року посада «помічник складача поїздів четвертого розряду» перейменована в «складач поїздів», про що свідчить копія трудової книжки серія НОМЕР_2 від 08.0.2002 року (а.с.10-11).
Згідно витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 156 від 17.08.2015 року позивача ОСОБА_1 призвано до проходження військової служби за частковою мобілізацією військовозобов`язаних запасу П`ятихатського ОРВК та направлено в розпорядження командира війскової частини п.п.В 2830 (а.с.21).
11 червня 2016 року між Міністерством оборони України і ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на три роки (а.с.53).
11 червня 2019 року між Міністерством оборони України і ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на один рік (а.с.14-15).
22 травня 2020 року між Міністерством оборони України і ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 6 місяців (а.с.16-17).
З копії довідки Міністерства оборони України від 18 жовтня 2016 року № 6147 вбачається, що позивач ОСОБА_1 дійсно з 30.09.2016 року брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області та в періоди з 11.12.2018 року по 12.06.2019 року брав участь у складі сил та засобів оперативно-тактичного угрупування «Донецьк», перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області (а.с.18,19).
Наказом начальника дирекції відокремленого структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 23 грудня 2016 року № 1157/ОС позивача ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП України у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом (а.с.56).
Відповідно до довідки відокремленого структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 05 від 14.01.2021 року середньоденна заробітна плата, позивача становить 180,03 грн (а.с.57).
Ухвалюючи судове рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для часткового задоволення цих вимог.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи зазначає наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).
Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).
Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.
Відповідно до довідки відокремленого структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 05 від 14.01.2021 року середньоденна заробітна плата, позивача становить 180,03 грн (а.с.57).
На виконання ухвали апеляційного суду, відповідачем надано довідку про доходи за останні два місяці роботи позивача з зазначенням видів нарахувань за кожен місяць та кількість фактично відпрацьованих днів.
Так, відповідно до цієї довідки від 09.12.2021 року, вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 становить 7 704, 03 грн, з яких 5 273,64 грн за червень 2015 рік, 2430,39 грн за липень 2015 рік. Кількість відпрацьованих днів 49.
Враховуючи зазначене, середньоденний заробіток позивача становить 157,22 грн (7704,03 грн /49).
Враховуючи вищевикладене доводи апелянта про те, що середньоденний заробіток становить 253, 82 грн, є помилковими.
Час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить період з 24 грудня 2015 року (день після звільнення) до 10 лютого 2021 року (дата ухвалення рішення суду першої інстанції, яким поновлено позивача на роботі) і становить 1041 робочих днів.
Отже, загальний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 (157,22 грн * 1041 робочі дні) складає 163 666,02 грн (за виключенням податків та обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню із цієї суми).
Проте суд апеляційної інстанції не може змінити рішення в цій частині і стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 163 666,02 грн, оскільки відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Право суду апеляційної інстанції вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги передбачено частиною четвертою статті 367 ЦПК, але суд апеляційної інстанції не може вийти за межі самої апеляційної скарги.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Так, на рішення суду апеляційна скарга подана позивачем, який просить скасувати рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і ухвалити нове рішення якім збільшити суму.
Суд першої інстанції стягнув на користь позивача суму у розмірі 185 430 грн. 90 коп і відповідачем судове рішення не оскаржується. А відтак суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 і стягнути суму у меншому розмірі, ніж визначена судом першої інстанції і з якою погодився відповідач, оскільки позивач просить рішення суду в цій частині скасувати, стягнувши середній заробіток за час затримки розрахунку у більшому розмірі, ніж суд попередньої інстанції.
За таких обставин, рішення суду в частині стягнення з відповідача 185 430 грн. 90 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає залишенню без змін.
Установивши, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не належать до тих підстав, із якими процесуальний закон пов`язує можливість прийняття рішення щодо зміни рішення в оскарженій частині, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення в частині вирішення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - без змін.
Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати позивача зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги не компенсуються.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року, в оскаржуваній частині - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
Судді: