ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2854/18 Номер провадження 22-ц/814/316/22Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О. С. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 листопада 2021 року у складі судді Алтухової О. С.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В серпні 2018 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилаючись на факт прострочення боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 14.01.2013 та наявність заборгованості, яка виникла станом на 24.07.2018 у сумі 14 626,90 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 618,10 грн, відсотків за користування кредитом - 6926,99 грн., пені - 5909,10 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) 672,71 грн, просив про стягнення з ОСОБА_1 вказаної суми з покладенням на відповідача понесених по справі судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 14.01.2013 між сторонами укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами цього договору позичальник отримав кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Проте, своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість.

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 жовтня 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.01.2013 в сумі 13 454,19 грн, з яких: 618,10 грн - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 6926,99 грн - заборгованість за відсотками, 5909,10 грн - заборгованість за пенею.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у виді судового збору у розмірі 1620,73 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 вересня 2021 року заочне рішення скасовано та призначено розгляд справи.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 листопада 2021 року за результатами перегляду заочного рішення у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що після отримання картки відповідач здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Зазначає, що із розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів чітко прослідковується встановлення кредитного ліміту, всі операції по зняттю (використанню) кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості, а тому заборгованість відповідача за фактично використаними коштами підтверджується належними та допустимими доказами.

Банківська виписка має статус первинного документу та містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача.

На думку апелянта, суд оскаржуваним рішенням не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще й наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.

Сама необхідність плати за користування чужими грошовими коштами в європейських країнах ні в якому разі не заперечується.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Антіхович В. В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін як таке, що ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 14.01.2013 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 5000 грн у вигляді встановлювального кредитного ліміту на платіжну картку.

Своїм підписом в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідач підтвердив, що він погоджується з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які він погодився отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua та зобов`язався виконувати та регулярно знайомитися з їх змінами на вказаному сайті ПриватБанку.

До анкети-заяви банком додано витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та копію «Умов та правил надання банківських послуг».

Згідно довідки Банку відповідачу ОСОБА_1 на підставі кредитного договору 14.01.2013 було видано кредитну картку № НОМЕР_1 , терміном дії до 08/16, 26.11.2013 - кредитну картку № НОМЕР_2 , терміном дії до 08/17, 26.11.2013 - кредитну картку № НОМЕР_3 , терміном дії до 06/17, 26.11.2013 - кредитну картку № НОМЕР_4 , терміном дії до 11/15, 19.01.2016 - кредитну картку № НОМЕР_5 , терміном дії до 01/20.

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 14.01.2013 по 12.08.2021 вбачається, що останній користувався кредитною карткою, знімаючи готівкові кошти, здійснюючи покупки в магазинах тощо, та вносив кошти у часткове погашення кредиту, внаслідок чого станом на 23.10.2021 заборгованість відповідача за кредитним договором становила 10 966,13 грн.

Згідно доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором № б/н від 14.01.2013 станом на 24.07.2018 заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 618,10 грн, нараховані відсотки - 6926,99 грн, пеня - 5 909,10 грн, штрафи - 1 172,71 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк»з мотивів його недоведеності, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем Витяг з Тарифів, Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем та не визнаються ним, а АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» та Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-заяву, та, відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати саме тих відсотків, які вказані у Витягу з Тарифів, зі сплати комісії, пені та штрафів у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, розмір яких зазначено в Умовах.

Також суд дійшов висновку, що наданий Банком розрахунок заборгованості не є достатнім доказом на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та розміру заборгованості відповідача.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

На підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору та його умов позивачем надано суду копію вказаної Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» від 14.01.2013, яка підписана сторонами; копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс - архів, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Проте, зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування, зокрема, розміру процентів за користування кредитним коштами, неустойки (штрафу, пені), оскільки не містять підпису позичальника, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що міститься в матеріалах справи, які не відповідають вимогам статті 207 ЦК України щодо письмової форми правочину та статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 14 січня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, що ухвалена у подібних правовідносинах.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, кредитор має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що залишено поза увагою місцевим судом.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, такі кошти в сумі 5 190,81 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

За таких обставин, оскаржене рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні неповернутої відповідачем суми кредитних коштів підлягає скасуванню на підставі пунктів 3, 4 частини першої, частини другої статті 376 ЦПК України з постановленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

За правилами частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України , ухвалюючи нове рішення в частині позовних вимог апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 листопада 2021 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог про повернення фактично отриманої суми кредитних коштів скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 січня 2013 року в розмірі 5 190,81 грн.

В іншій частині рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 листопада 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1559,37 грн понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна