ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року

м. Харків

справа № 642/4328/21

провадження №22-ц/818/1605/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміна О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2021 року, постановлене у складі судді Грінчук О.П.

установив:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому прохав стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства заборгованість по заробітній платі 62578, 06 грн. та моральну шкоду у сумі 30000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, він працював у відповідача на посаді слюсаря з ремонту технологічних установок 6 розряду котельні енерго-механічного відділу. 14.04.2021 він був звільнений з посади, у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Сума боргу з виплати заробітної плати становить 62578.06 грн., яка станом на день звернення до суду з позовом так і не виплачена.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства заборгованість по заробітній платі у розмірі 61 578,00 грн.

Своє рішення суд мотивує тим, що у відзиві на позов представник відповідача зазначив, що ним добровільно було сплачено позивачу 1000 грн. та залишок боргу в розмірі 61578.06 грн. він визнає.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство подало апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовані обставини, які мають суттєве значення для справи просить рішення скасувати, прийняти нове яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим що, судом першої інстанції не прийнято до уваги той факт, що суми, які нараховуються працівнику як дохід, що підлягає оподаткуванню при виплаті, завжди зменшують суму податків і зборів, які сплачує роботодавець до відповідного бюджету від імені та за рахунок працівника, проте судом першої інстанції у резолютивній частині рішення не визначено чи включають суми заборгованості та середнього заробітку за час затримки суми податків та зборів, що призводять до подвійного стягнення з відповідача податків та зборів. Згідно сталої позиції Верховного суду України суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, розраховуються без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку повинен нараховувати роботодавець під час виконання відповідного судового рішення. Тобто сума, призначена судом, зменшується на суму податків і зборів. Таким чином, суд під час вирішення питання про призначення суми до стягнення вказує суму без відрахування з неї податків та зборів. При цьому в резолютивній частині рішення обов`язково має бути зазначено, що суму визначено без утримання податку. Стягнення і сплата прибуткового податку покладаються на роботодавця, який самостійно розраховує суму податкових відрахувань і зменшує суму, призначену судом, на суму нарахованих податків. Дана позиція Верховного Суду України при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не врахована.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Частиною 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що в липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду після уточнення якого, прохав стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства заборгованість по заробітній платі в сумі 62578,06 грн (а.с. 11-12).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 61578 грн. 06 коп. та судовий збір у розмірі 908 грн. (а.с.22)

Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ постанови Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року зазначено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з доводами апелянта стосовно того, що суд першої інстанції в резолютивній частині рішення повинен був зазначити, що «суд визначає зазначену суму без утримання прибуткового податку та обов`язкових платежів», але уважає що дана обставина не є підставою для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги., адже не впливає на вирішення справи по суті.

Також колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції з вимогою про роз`яснення рішення суду у вказаній частині.

З огляду на вищевикладене апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення, судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляється.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 січня 2022 року

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук