Номер провадження 2/243/533/2022
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

«11» січня 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Корчма О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ГУРЕВИЧ Максима Геннадійовича до Горлівської міської ради про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Гуревич М.Г. звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Горлівської міської ради про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Горлівка Донецької області померла мати позивача - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з недоотриманої за життя пенсії.

На підставі ст.1261 Цивільного кодексу України позивачка є спадкоємцем першої черги після померлої ОСОБА_3 . Інші спадкоємці, які прийняли спадщину після ОСОБА_3 , відсутні.

Згідно з довідками Комунального підприємства «Керуюча компанія міста Горлівка» від 12 грудня 2019 року та від 10 березня 2020 року позивачка фактично спільно проживала та вела сумісне господарство з померлою матір`ю ОСОБА_3 на день її смерті (адреса: АДРЕСА_1 ). Це підтверджується і паспортом померлої ОСОБА_3 , згідно з яким вона була зареєстрована за вищевказаною адресою з 1992 року, та паспортом позивачки, згідно з яким остання зареєстрована за вказаною адресою з 2004 року.

Разом з тим позивачка, проживаючи постійно з померлою ОСОБА_3 на день її смерті за однією адресою, вважала себе такою, що прийняла спадщину. Водночас, намагаючись оформити у нотаріальній конторі права на спадщину, позивачка з`ясувала, що не може цього зробити, оскільки факт реєстрації не тотожний факту проживання, а відповідні довідки Комунального підприємства «Керуюча компанія міста Горлівка» видані на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому вона є такою, що своєчасно не прийняла спадщину та пропустила строк для її прийняття.

Щодо підтвердження родинних відносин позивачки з померлою ОСОБА_3 , то згідно зі свідоцтвом про народження позивачки серії НОМЕР_1 її дошлюбне прізвище - « ОСОБА_4 », а її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Разом з тим, у свідоцтві про одруження заявниці допущено орфографічну помилку в частині написання її прізвища та імені, а саме: замість правильного написання « ОСОБА_6 » помилково записано « ОСОБА_7 ».

Таким чином, для можливості звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини необхідним є документ, який підтверджує, що позивач є дочкою померлої ОСОБА_3 .

Проте наявність різного написання прізвища та імені позивача у свідоцтві про народження позивача та у її свідоцтві про одруження унеможливлює наявність такого документу, у зв`язку з

чим виникла необхідність встановлення відповідного юридичного факту в судовому порядку.

Інші родичі у померлої ОСОБА_3 відсутні.

Факт наявності родинних відносин між позивачем та ОСОБА_3 підтверджується даними свідоцтва про народження позивачки, де дата її народження відповідає даті народження у свідоцтві про одруження та у паспорті позивачки.

Крім того, рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2020 року встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 саме між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було укладено шлюб 17 лютого 1965 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження складено відповідний актовий запис № 2. Після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_9 ».

Отже, померла ОСОБА_3 була матір`ю позивачки, а різниця у написанні прізвищ у свідоцтві про одруження позивача та у свідоцтві про народження позивача обумовлена орфографічною помилкою.

Просить суд:

-встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

-визначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Горлівка Донецької області, у шість місяців, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Гуревич М.Г., який діє на підставі Ордеру серії АН № 1047737 від 31 жовтня 2021 року, до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача, Горлівської міської ради, до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.38).

У відповідності до ч.7 ст. 128 ЦПК України «У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається:

- юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

- фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.»

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Згідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України «Відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи».

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Оголошення на офіційному веб-сайті Слов`янського міськрайонного суду Донецької області про виклик до судового засідання представника відповідача Горлівської міської ради було опубліковано на офіційному веб-сайті Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 24 грудня 2021 року і тому з цієї дати відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до

правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Представник відповідача - Горлівської міської ради, своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Гуревич Максима Геннадійовича до Горлівської міської ради про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». «Відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право».

Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07 січня 1949 року, виданим Калінінським ЗАГС м. Горлівка Сталінської області, матір`ю (російською мовою) « ОСОБА_10 », ІНФОРМАЦІЯ_3 , є « ОСОБА_11 » (а.с.5).

Зі Свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 17 лютого 1965 року Чутівським бюро загс Чутівського району Полтавської області, вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб 17 лютого 1965 року, відповідний запис про шлюб № 2, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_9 » (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 видано на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Посвідчення серії НОМЕР_5 від 01 квітня 1996 року видано на ім`я (російською мовою) « ОСОБА_11 » (а.с.8).

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно до Листа Верховного Суду України від 01 лютого 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути:

- спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і

для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки;

- особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини;

- інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб;

- прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК відповідно до ст. 361 Закону від 5 листопада 1991 р. N 1789-XII "Про прокуратуру" також має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин для осіб, інтереси яких він представляє за законом.

Водночас справи про встановлення факту родинних відносин із метою одержання спадщини не можуть розглядатися судами, якщо заявник відповідно до ст. 1224 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) усунутий від спадщини.

Заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом).

До заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази:

1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб);

2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану;

3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.

Цей перелік не є вичерпним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Із заяви ОСОБА_2 вбачається, що питання про встановлення факту родинних відносин її та її матері виникло у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не може підтвердити факт того, що вона є рідною донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, суд приходить до переконання, що факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується зібраними по справі доказами.

Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу.

Встановлення факту не пов`язується з іншим вирішенням спору про право.

А тому заявлені вимоги представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Гуревич М.Г. про встановлення факту родинних відносин підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови в її прийнятті спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до Довідок від 12 грудня 2019 року та 10 березня 2020 року, виданих КП «Керуюча компанія міста Горлівка» ОСОБА_2 в тому, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті матері ОСОБА_3 мешкали разом та вели спільне господарство (а.с.11-12).

Згідно до вимог ч.1 ст. 76 ЦПК України «Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи».

Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими.

У відповідності до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» - «Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Суд не приймає, як належний доказ, Довідки від 12 грудня 2019 року та 10 березня 2020 року, видані КП «Керуюча компанія міста Горлівка», оскільки державних органів, які б діяли на території м. Горлівка Донецької області, підконтрольних Україні на теперішній час немає. А згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207- VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази

Як передбачено ч.1 ст. 235 ЦПК України, письмові докази або протоколи їх огляду оголошуються в судовому засіданні.

Крім того, в п. п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, Пленум Верховного Суду України звернув увагу на наступне: «розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58,59 ЦПК України про належність і допустимість доказів…», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або

заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів ( статті 58,59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185,187,189 ЦПК України».

На підставі вищевикладеного, суд приймає до уваги ті фактичні обставини - письмову інформацію, яка викладена у Довідках від 12 грудня 2019 року та 10 березня 2020 року, виданих КП «Керуюча компанія міста Горлівка», а саме, що ОСОБА_2 на день смерті матері ОСОБА_3 мешкали разом та вели спільне господарство.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2020 року по справі № 219/2278/20 за заявою ОСОБА_2 встановлено факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки м. Горлівка Донецької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Горлівка Донецької області, Україна (а.с.9-10).

13 березня 2020 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) видано Свідоцтво серії НОМЕР_6 про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Горлівка Донецької області, Актовий запис № 510 (а.с.4).

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , остання була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_7 , виданого 19 березня 1999 року Чутівським РВ УМВС України в Полтавській області на ім`я ОСОБА_2 , остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3).

Відповідно до Листа завідувача Першої бахмутської державної нотаріальної контори Шеллар В. від 14 грудня 2021 року, спадкова справа на майно ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 не відкривалася, тобто ніхто не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.30-31).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК ( 435-15 ). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

В матеріалах даної справи відсутня обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Проте, представник позивача посилається на Ухвалу Верховного Суду України від 18 листопада 2009 року по справі № 6-15089св09, відповідно до якої Суд дійшов висновку, що вирішення зазначеного питання не залежить від наявності офіційної відмови нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, оскільки частиною першою статті 1296 ЦК України прямо передбачено, що таке свідоцтво видається нотаріусом лише тим спадкоємцям, які прийняли спадщину відповідно до закону.

Таким чином, враховуючи вищевикладену правову позицію Верховного Суду України, суд погоджується із тим, що позивач не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки нею було пропущено шестимісячний строк для звернення до нотаріуса із такою заявою, у зв`язку із чим позивачу не видавалася обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно з ч.2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що звертатися з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини мають право спадкоємці за заповітом чи за законом, а суд при вирішенні цього питання повинен перевіряти поважність причин його пропуску.

У відповідності до вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України «Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи».

В обґрунтування поважності причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, який згідно частині 1 статті 1270 ЦК України встановлюється у шість місяців та починається з дня відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 зазначає, що згідно з довідками Комунального підприємства «Керуюча компанія міста Горлівка» від 12 грудня 2019 року та від 10 березня 2020 року позивачка фактично спільно проживала та вела сумісне господарство з померлою матір`ю ОСОБА_3 на день її смерті (адреса: АДРЕСА_1 ). Це підтверджується і паспортом померлої ОСОБА_3 , згідно з яким вона була зареєстрована за вищевказаною адресою з 1992 року, та паспортом позивачки, згідно з яким остання зареєстрована за вказаною адресою з 2004 року.

Разом з тим позивачка, проживаючи постійно з померлою ОСОБА_3 на день її смерті за однією адресою, вважала себе такою, що прийняла спадщину. Водночас, намагаючись оформити у нотаріальній конторі права на спадщину, позивачка з`ясувала, що не може цього зробити, оскільки факт реєстрації не тотожний факту проживання, а відповідні довідки Комунального підприємства «Керуюча компанія міста Горлівка» видані на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому вона є такою, що своєчасно не прийняла спадщину та пропустила строк для її прийняття.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про практику у справах про спадкування» п.24 (абзаци 1,2,6) Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникає з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину ( частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 17 жовтня 2018 року, справа № 681/203/17-ц, зазначив, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд мас враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо

прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій».

Приймаючи до уваги той факт, що позивачем ОСОБА_2 надано суду безперечні докази у відповідності до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, які б свідчили про поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті матері, то суд приходить до висновку, що її позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282, 293, 305-309, 315, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 1220-1223, 1272, 1297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року « Про практику у справах про спадкування», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ГУРЕВИЧ Максима Геннадійовича до Горлівської міської ради про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити повністю.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_15 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Горлівка Донецької області, у шість місяців з моменту набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 11 січня 2022 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова.