СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2248/21

пр. № 2/759/1383/22

10 січня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - П`ятничук І.В.,

за участю секретаря - Марус А.О.,

представника позивача - ОСОБА_2.,

представник відповідача - Стукалова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

02.02.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, яким просить скасувати наказ Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» № 23к від 14.01.2021 року та поновити ОСОБА_1 на роботі трактористом 4 розгляду в структурному підрозділі ЖЕД-2 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» та внести зміни у запис до трудової книжки; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати з 01.01.2021 року по 25.01.2021 року, середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі, моральну шкоду в сумі 200000,00 грн., а всього 208000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно наказу № 727к від 01.09.2020 року ОСОБА_1 працював трактористом 4 розряду в структурному підрозділі ЖЕД-2 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва». Наказом № 23к від 14.01.2021 року його було звільнено з роботи на підставі сфальсифікованої заяви про його звільнення за власним бажанням так як при прийомі на роботу його протиправно було зобов`язано написати заяву про звільнення з роботи без конкретної дати, який він отримав 16.01.2021 року. Зазначив, що в період з 16 по 25 січня 2021 року внаслідок нервового перенапруження через конфліктну ситуацію щодо його звільнення він перебував на лікуванні, про що свідчить лікарняний лист. Крім того, зазначив, що з 26.01.2021 року він не працює оскільки відповідач не віддає трудову книжку. Вважала своє звільнення незаконним, а наказ про звільнення таким, що не відповідає вимогам трудового законодавства, а тому він має бути скасованим. Вказав, що відповідно до положення ч. ч. 2, 3 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2021 року було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.06.2021 року провадження у справі було закрито в зв`язку з відсутністю предмету спору.

Постановою Київського апеляційного суду від 28.09.2021 року ухвалу Святошинського районного суду від 09.06.2021 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позові вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у поданому до суду відзиві.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 727к від 01.09.2020 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду тракториста 4 розряду ЖЕД-2» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», про свідчить запис в трудові книжці (а.с. 41).

Наказом № 23 к від 14.01.2021 року позивача ОСОБА_1 було звільнено з роботи з посади тракториста 4 розряду ЖЕД-2» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_1 (а.с. 31, 32).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що їм дійсно, іншій працівник передавав заяву ОСОБА_1 про звільнення його за власним бажанням.

Не погоджуючись зі своїм звільненням позивачем 16.01.2021 року було подано скаргу (а.с. 33-34).

Наказом № 42к від 26.01.2021 року було відмінено наказ № 23к від 14.01.2021 року про звільнення за власним бажанням 14.01.2021 року ОСОБА_1 тракториста 4 розряду житлово-експлуатаційної дільниці № 2 та продовжено трудові відносини з ОСОБА_1 на посаді тракториста 4 розряду ЖЕД-2 з оплатою праці згідно штатного розпису (а.с. 40).

Як вбачається з акту від 26.01.2021 року ОСОБА_5 26.01.2021 року вийшов на роботу та приступив до виконання трудових обов`язків.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 29.01.2021 року на адресу позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» було направлено лист з вимогою надання пояснень з приводу відсутності на робочому місці 27.01.2021 року, 28.01.2021 року та 29.01.2021 року, про що було складено відповідні акти (а.с. 117-119).

В зв`язку з ненаданням позивачем пояснень з приводу відсутності на робочому місці в період з 27.01.2021 року по 29.01.2021 року позивача відповідно до наказу від 26.02.2021 року було звільнено з роботи з посади тракториста 4 розряду в структурному підрозділі ЖЕД-2 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва».

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Отже, судом встановлено, що на момент розгляду справи відповідачем скасовано оскаржуваний наказ № 23к від 14.01.2021 року про звільнення позивача з роботи з посади тракториста 4 розряду житлово-експлуатаційної дільниці № 2 та повторно звільнено з роботи наказом від 26.02.2021 року. Проте позивачем під час розгляду справи не було збільшено позовних вимог щодо оскарження вищезазначеного наказу. За даних обставин у суду є всі підстави для відмови в задоволенні вимоги позивача про скасування наказу № 23к від 14.01.20221 року та поновлення на роботі.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виходячи зі змісту частини першої статті 235 КЗпП України, оплата вимушеного прогулу має місце у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою.

Скільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є похідними від позовних вимог про скасування наказу № 23к від 14.01.2021 року та поновлення на позивача на роботі, вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення позову і в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру з вини відповідача.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог про, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку також не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 21, 36, 147, 151 КЗпП України, ст.ст. 12, 76, 81, 259, 263-265, 268, 351, 354 ЦПК України, Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частин рішення.

Суддя І.В. П`ятничук