ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/220/22 Справа № 199/3098/21 Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором про надання правової допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором про надання правової допомоги. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що 15 грудня 2020 року між позивачем, як адвокатом, та відповідачем, як клієнтом, укладено договір №94 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого позивач прийняла на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу із захисту його інтересів у судовому спорі щодо визнання права власності в порядку спадкування на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , котра залишилась після смерті її батьків. Відповідно до п.3.1. Договору, сторони погодили гонорар адвоката, котрий становить 1 800,00 грн за годину, але не більше 30 000,00 грн на період дії договору, оплата якого здійснюється не пізніше 15 числа кожного місяця у розмірі 5 000,00 грн. Відповідачем було здійснено часткову оплату гонорару в сумі 10 000,00 грн. Пунктом 15 Договору сторони погодили, що договір діє 6 місяців з моменту підписання. Якщо розгляд справи триватиме понад строку дії договору, то вартість подальшого супроводження справи складатиме 5 000,00 грн на місяць, яка сплачується до 15 числа поточного місяця. 12.02.2021 року відповідач розірвала договір в односторонньому порядку та відмовилась від послуг адвоката, без достатніх та обґрунтованих претензій до позивача. Адвокатом Гусаковою О.Б. на адресу відповідача направлено акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги №94 від 15.12.2020 року у двох примірниках, в якому зазначено опис робіт виконаних адвокатом із зазначенням витраченого часу та вартості, які склали - 17,5 год вартістю 31 500,00 грн. 25.02.2021 року позивачем отримано від відповідача акт про відмову в підписанні акту від 24.02.2021року, в якому відповідач зазначає, що надісланий акт виконаних робіт від 15.02.2021 року не відповідає дійсності та суперечить фактичним обставинам, а тому відмовляється його підписувати. Позивач зазначає, що вона як адвокат, умови договору виконала у повному обсязі, однак відповідач умови договору не виконала та не оплатила суму погодженого гонорару за надання позивачем правової допомоги.

Враховуючи вищевикладене позивач просила суд стягнути із відповідача на свою користь гонорар адвоката в сумі 20 000,00 грн та неустойку за порушення грошового зобов`язання в сумі 15 000,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, котрий мотивовано тим, що апеляційна скарга є безпідставною, а рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, тому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Так, судом установлено, що 15 грудня 2020 року між позивачем, як адвокатом, та відповідачем, як клієнтом, укладено договір №94 про надання правової допомоги.

Відповідно до умов вказаного договору, позивач прийняла на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу із захисту його інтересів у судовому спорі щодо визнання за останньою права власності в порядку спадкування на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка залишилась після смерті її батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до п.3.1 Договору, сторони погодили гонорар адвоката, котрий становить 1 800,00 грн за годину, але не більше 30 000,00 грн на період дії договору, оплата якого здійснюється не пізніше 15 числа кожного місяця у розмірі 5 000,00 грн.

Суд установив, що відповідачем здійснено часткову оплату гонорару в сумі 10 000,00 грн.

Пунктом 15 Договору сторони погодили, що договір діє 6 місяців з моменту підписання. Якщо розгляд справи триватиме понад строку дії договору, то вартість подальшого супроводження справи складатиме 5 000,00 грн на місяць, яка сплачується до 15 числа поточного місяця.

Відповідно до п.2 Договору відповідачем доручено позивачу як адвокату виконати наступні обов`язки, а саме здійснити попереднє консультування щодо порушених прав Клієнта; виконати усний аналіз спору та документів; зібрати докази; підготувати заяви по суті; здійснити супроводження справи в суді (моніторинг руху справи, представництво у судовій справі, забезпечення зв`язку з судом, підготування процесуальних заяв, ознайомлення з матеріалами справи).

Крім того, судом установлено, що 12.01.2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська позивачем, як представником відповідача, була подана позовна заява про визнання права власності в порядку спадкування за законом та визнання недійсним заповіту, котра ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду від 16 січня 2021 року була залишена без руху. 02.02.2021 року позивачем було подано уточнену позовну заяву та ухвалою суду від 17.02.2021 року було відкрито провадження у справі. 23.03.2021 року позовна заява ухвалою суду була залишена без розгляду на підставі заяви позивача.

Установлено, що 12.02.2021 року відповідач розірвала договір в односторонньому порядку та відмовилась від послуг адвоката, у зв`язку з чим адвокатом складено акт виконаних робіт за Договором із детальним описом робіт та направлено відповідачу.

25.02.2021 року позивачем отримано від відповідача акт про відмову в підписанні акту від 24.02.2021 року, в якому відповідач зазначає, що надісланий акт виконаних робіт від 15.02.2021 року не відповідає дійсності та суперечить фактичним обставинам, а тому відмовляється його підписувати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ним було виконано п.2.2.4 договору про надання правової допомоги від 15.12.2020 року, а саме здійснення дій щодо супроводження справи в судів; позивачем підтверджено лише складання позовної заяви та клопотання про витребування доказів, та відповідач в свою чергу за вказану роботу сплати грошові кошти.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те що, суд першої інстанції розцінював вимоги позивача, як витрати на правничу допомогу, а не як вимоги про стягнення коштів за договором про надання послуг відповідно до норм ЦПК України. Крім того, суд першої інстанції не врахував той факт, що клієнт підписав договір на комплексне ведення справи, а не на виконання окремо кожної дії, де в такому випадку останній мав би сплачувати кошти за кожну окрему дію адвоката.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 4 статті 1, частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно з положеннями статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

За змістом статей 632, 903 ЦК України ціна договору (плата за договором) форма грошового визначення вартості наданих послуг. Виплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов`язку.

Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України в їх системному зв`язку, сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості й можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це («заборонено законом») або якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту чи суті відносин між сторонами.

Отже, свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою, за договором про надання юридичних послуг у формі представництва в суді, є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи в суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).

Реалізуючи принцип свободи договору, сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання юридичних послуг шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі плати, внаслідок дострокового розірвання договору, яка не є гонораром.

Згідно зі статтею 546 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що по своїй суті неустойка це конструкція, яка є видом забезпечення виконання зобов`язання та правовим наслідком його порушення (мірою цивільно-правової відповідальності). У статті 549 та в §2 глави 49 ЦК України регулювання неустойки відбувається тільки з позицій забезпечення виконання зобов`язання. Неустойка (штраф чи пеня) може бути передбачена для забезпечення виконання зобов`язання. При цьому навіть визначення неустойки дозволяє констатувати, що законодавець пов`язує її стягнення саме з порушенням зобов`язання. Це підтверджується застосуванням таких понять та словосполучень, як «забезпечення зобов`язання», «порушення зобов`язання». Тому недопустимим є встановлення неустойки (штрафу чи пені) за правомірну відмову від виконання зобов`язання або односторонню відмову від договору.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду

від 11 листопада 2020 року у справі № 591/3176/17 (провадження

№ 61-47158св18), підстав для відступу від яких колегія суддів не вбачає.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що клієнт підписав договір на комплексне ведення справи, а не на виконання окремо кожної дії, та сплата частини гонорару у розмірі 10 000,00 грн не відповідає виконаній роботі адвоката, проте колегія суддів звертає увагу на умови договору, передбачені п.2.2.4 щодо здійснення супроводження справи в суді, котрі, як вбачається з матеріалів справи, не були виконані адвокатом.

Крім того, колегія суддів відхиляє вищенаведені доводи апелянта, оскільки враховуючи положення ст.29 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність», клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Як вбачається з матеріалів справи 04.11.2020 року ОСОБА_2 сплатила за консультацію адвокату грошові кошти у сумі 500,00 грн, відповідно до платіжного доручення від 04.11.2020, за підготовку позовної заяви відповідач сплатила адвокату частину суми по договору у розмірі 5025,13 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 15.12.2020 року та у сумі 5025,13 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 15.01.2021 року.

Тому, відповідачем були сплачені кошти за всю виконану роботу адвоката, передбачену договором про надання правової допомоги №94.

Позовні вимоги щодо стягнення неустойки в розмірі 15 000,00 грн задоволенню не підлягають, оскільки відсутнє грошове зобов`язання у відповідача ОСОБА_2 перед позивачем.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: В.С.Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю.Петешенкова