Справа № 344/8686/21
Провадження № 22-ц/4808/200/22
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (судді-доповідача) Девляшевського В.А.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

секретаря: Пацаган В.В.

з участю представника ПАТ «УкрСиббанк» - Матвійчука М.З., представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Бабій О.М., ухвалене 14 вересня 2021 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого складено 22 вересня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про припинення дії іпотечного договору, припинення обтяжень іпотекою, зняття обтяжень,

встановив :

У червні 2021 року ОСОБА_1 зверувся в суд з позовом до АТ «Укрсиббанк» про припинення дії іпотечних договорів.

Позов обгрунтовував тим, що 06 жовтня 2005 року та 14 липня 2006 року між стронами укладено кредитні договори №360/493-05 та 307/493-06, відповідно до яких банком надано позивачу кредит у сумі 12 718 доларів США зі сплатою 10 відсотків річних до 05 жовтня 2026 року та 20 000 доларів США під 10 відсотків річних до 13 липня 2016 року. На забезпечення виконання кредитного зобов`язання 17 липня 2006 року укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір номер №Д0583, відповідно до якого в іпотеку передана належна позивачу на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

18 січня 2007 року між ОСОБА_1 та АТ «УкрCиббанк» було укладено кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 20 000,00 доларів США під 9,5% річних з кінцевою датою повернення до 18 січня 2017 року. В забезпечення виконання зобов`язань в цей же день між сторонами укладено іпотечний договір №Д0016 та передано в іпотеку банку вищевказану квартиру.

Рішеннями Бережанського районного суду від 31 липня 2014 року з позичальника достроково була стягнута заборгованість за кредитним договором №0 від 18 січня 2007 року. Вказане рішення виконане ВДВС Івано-Франківського МУЮ, про що винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року з позичальника на користь банку стягнуто 3 проценти річних за прострочення грошового зобов`язання за названим вище договором в розмірі 351,87 доларів США. ОСОБА_1 виконав рішення суду, сплативши в касі банку визначену суму.

Крім того, рішенням Бережанського районного суду від 16 грудня 2014 року з позичальника на користь банку була стягнута заборгованість за двома іншими кредитними договороами від 06 жовтня 2005 року та 14 липня 2006 року. Постановою державного виконавця від 29 грудня 2018 року виконавче провадження з виконання цього рішенння закінчено в зв`язку з стягненням боргу.

Постанови про закінчення виконавчих проваджень не оскаржувались АТ «УкрСиббанк». А отже, кредитне зобов`язання припинилось виконанням належним чином, що є підставою для припинення обтяження іпотекою нерухомого майна.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Визнано припиненою іпотеку за іпотечним договором від 18 січня 2007 року, який укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом І.П. за реєстровим номером № Д0016. Визнано припиненою іпотеку за іпотечним договором від 17 липня 2006 року, який укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом І.П. за реєстровим номером Д0583.

Припинено обтяження іпотекою реєстраційні номера обтяжень 3470850 та 4372760 в Державному реєстрі іпотек щодо нерухомого майна: двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_1 .

Знято заборону відчуження на вказану квартиру реєстраційні номера обтяжень 3470226 та 4372101 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 5 448,00 грн витрат по оплаті судового збору та 2 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Не погодившись із рішенням суду з підстав його незаконності та необгрунтованості, представник АТ «УкрСиббанк» подав апеляційну скаргу. На його думку, суд прийшов до передчасного висновку про наявність правових підстав для визнання припиненим іпотеки за іпотечними договорами. Оскільки основне зобов`язання за кредитним договором не виконане, кредитне та іпотечне зобов`язання не припинилось.

Так зобов`язання, яке виникло в іноземній валюті, не припинилось шляхом сплати коштів в національній валюті в межах виконавчого провадження, оскільки належним виконанням є повернення коштів у валюті, яка визначена договором позики. Сама лише постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не є беззаперечним доказом припинення зобов`язання за кредитним договором. Судом натомість не враховано, що виконання зобов`язання та виконання рішення суду є різними поняттями за своєю суттю.

Наявність судового рішення, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Таким чином, банк має право задовольнити свої вимоги по стягненню процентів за статтею 625 ЦК, які також забезпечує іпотека.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк на подання відзиву протягом десяти днів з дня одержання ухвали. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали ОСОБА_1 отримав 13 грудня 2021 року (а.с. 167).

Представник ОСОБА_1 адвокат Боднар Н.Я. подав відзив на апеляційну скаргу 30 грудня 2021 року, тобто після закінчення встановленого судом строку на його подання і клопотання про продовження строку при цьому не заявлено.

В силу вимог статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку з цим апеляційний суд залишає цей відзив без розгляду.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у них мотивів.

Представник позивача доводи апеляційної скарги заперечив, пославшись на законність та обгрунтованість судового рішення.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що основне зобов`язання фактично виконано боржником, про що, зокрема, свідчать постанови державних виконавців про закінчення виконавчих проваджень у зв`язку з повним фактичним виконанням рішень суду про стягнення заборгованості. Відтак, суд вважав за необхідне захистити порушене право позивача, зазначивши про те, що припиненою є іпотека за договором іпотеки, а не дія договору іпотеки, що відповідає правомірному способу захисту порушених прав.

Суд також прийшов до висновку, що припинення іпотеки за іпотечним договором від 18 січня 2007 року Д0016 та за іпотечним договором від 17 липня 2006 року Д 0583 є підставою для задоволення вимоги позивача про припинення обтяжень іпотекою та зняття обтяжень. Таким чином порушене право позивача буде повністю захищено, а право на користування та розпорядження майном поновлено.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Ухвалене судом рішення відповідає цим вимогам закону з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 06 жовтня 2005 року між сторонами було укладено кредитний договір № 360/493-05, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 12 718 доларів США з кінцевим терміном повернення до 05 жовтня 2026 року (а.с.58-64), а 14 липня 2006 року - кредитний договір № 307/493-06 за умовами якого позивач отримав кредит в сумі 20 000,00 доларів США з терміном кредитування до 13 липня 2016 року (а.с.65-68).

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитними договорами між сторонами 17 липня 2006 року було укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом І.П. за реєстровим номером Д0583, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2014 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» та стягнуто з ОСОБА_1 та поручителя заборгованість за вказаними кредитними договорами в сумі 7 292,38 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 115 029,30 грн, та 1 609, 25 грн судових витрат (а.с.12-14).

Постановою старшого державного виконавця Галицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 29 грудня 2018 року виконавче провадження № 50242968 з примусового виконання виконавчого листа № 2/593/411/2014, виданого 30 січня 2015 року Бережанським районним судом Тернопільської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в розмірі 116 638 грн 55 коп закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду (а.с. 22, 25).

Крім того, 18 січня 2007 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого він отримав кредит в сумі 20 000 доларів США з терміном повернення до 18 січня 2017 року (а.с.69-75).

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором про надання споживчого кредиту між сторонами 18 січня 2007 року було укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом І.П. за реєстровим номером Д0016, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 07 липня 2015 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» та стягнуто з ОСОБА_1 та поручителів заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в сумі 8 837,41 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день винесення постанови становило 187 935,45 грн, та 1 060 грн 77 коп судових витрат (а.с.15-16).

Постановою головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області від 29 грудня 2018 року виконавче провадження № 4900109 з примусового виконання виконавчого листа № 593/1134/14-ц виданого 17 серпня 2015 року Бережанським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в розмірі 188 996,22 грн закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду (а.с. 22, 26).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання за договором від 18 січня 2007 року в сумі 351,87 доларів США (а.с.17-21). Вказана заборгованість сплачена 01 березня 2021 року, про що свідчить копія квитанції (а.с.23).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц зазначено, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, що переглядається, судом правильно встановлено, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість. При цьому, нарахування процентів та неустойки після ухвалення рішення про стягнення заборгованості не відповідає вимогам закону. Зобов`язання, встановлене за рішенням суду, виконано повністю, суму боргу сплачено, що сторонами не заперечувалось та підтверджується відповідними доказами.

Суд, врахувавши положення законодавства та висновки Верховного Суду, дійшов правильного висновку про припинення іпотеки у зв`язку з повним фактичним виконанням забезпечувального зобов`язання, про що свідчать постанови державних виконавців про закінчення виконавчих проваджень саме з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання, і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 виконав основне зобов`язання за кредитними договорами, обгрунтовано задовольнив вимоги щодо визнання припиненими похідних зобов`язань.

За таких обставин, у силу частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» у зв`язку з припиненням основного зобов`язання іпотека є припиненою.

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання

Аналогічний висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц.

Відповідач не надав доказів наявності невиконаних зобов`язань, що випливають за кредитними договорами.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, є необґрунтованими, оскільки згадані вище рішення судів про стягнення кредитної заборгованості боржником виконано.

Посилання апелянта на наявність у нього права на стягнення з позивача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, не може бути підставою для існування іпотеки, оскільки таке право банк не реалізував, відповідних вимог не заявляв, а матеріали справи не містять відомостей про наявність не виконаних судових рішень про стягнення таких коштів.

Більше того, суд першої інстанції вірно зауважив, що умовами укладених іпотечних договорів не передбачене забезпечення іпотекою вимоги кредитора за правилами статті 625 ЦК України.

За змістом правила, викладеного в частині першій статті 593 ЦК України, відбувається припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання, що забезпечено у такий спосіб.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання в результаті його належного виконання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), Верховний Суд зробив висновок, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Отже, суд вірно вказав, що право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором.

Наведений правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та підтримано Верховним Судом в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц і постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , є два записи заборони на нерухоме майно: № 3470226 стосується договору іпотеки № Д0583 від 17.07.2006 та № 4372101 стосується договору іпотеки № Д0016 від 18.01.2007.

В державному реєстрі іпотек також є два записи щодо обтяження цієї квартири: реєстраційний номер обтяження 3470850 підстава обтяження договір іпотеки № Д0583 від 17.07.2006 та реєстраційний номер обтяження 4372760 підстава обтяження договір іпотеки № Д0016 від 18.01.2007 (а.с.27-28).

З огляду на визнання припиненою іпотеки за іпотечними договорами суд прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення також похідних позовних вимог в частині знятття обтяження з об`єкту іпотеки нерухомого майна двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, підстави для його скасування відсутні. А тому в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 14 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 17 січня 2022 року