ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року

м. Харків

справа № 642/2606/21

провадження №22-ц/818/1467/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року, постановлене у складі судді Ольховського Є.Б.

установив:

30 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 99698.57 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що вона працює на Харківському казенному експериментальному протезно-ортопедичному підприємстві інженером технологом з 02.09.2019 року. Згідно з довідкою №03/639 від 22.04.2021 року яка була надана ОСОБА_1 , за місцем роботи, за період з серпня 2020 року вона фактично не отримує заробітну платню. Заборгованість з серпня 2020 по 22.04.21 склала 99698.57 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Судове рішення мотивовано тим що, позивачем доведено факт наявності заборгованості відповідача з виплати їй заробітної плати у розмірі 99698.57 грн.

Не погодившись з рішенням суду, представник Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства подав апеляційну скаргу, в якій просить суд, рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення.

Апеляційну скаргу мотивовано тим що, рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та не встановлено суттєвих обставин що мають значення для справи. Судом не враховано що з 17 травня 2021 року змінилось керівництво підприємства, та припинено трудові відносини з колишніми посадовими особами відповідача, тож відповідач не міг скористатися наданим йому правом і подати відзив. Судом не визначено чи включає сума заборгованості суму податків та зборів які сплачуються роботодавцем, що може призвести до подвійного оподаткування. Також відповідачем була сплачена в період з 23.04.2021 по 15.06.2021 заборгованість відповідачу в розмірі 8 742, 15 грн. Таким чином заборгованість зменшилась до 90 956,42 грн. що судом також було не враховано.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Частиною 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що в квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду, в якому просить стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства заборгованість по заробітній платі в сумі 99698.57 грн. та судові витрати (а.с. 1-5).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 99698.57 грн. та судовий збір у розмірі 1 205 грн. 66 коп. (а.с.28)

Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ постанови Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року зазначено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з доводами апелянта стосовно того, що суд першої інстанції в резолютивній частині рішення повинен був зазначити, що «суд визначає зазначену суму без утримання прибуткового податку та обов`язкових платежів», але уважає що дана обставина не є підставою для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги., адже не впливає на вирішення справи по суті.

Також колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції з вимогою про роз`яснення рішення суду у вказаній частині.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта, стосовно ненадходження будь-яких повісток чи іншої інформації , щодо дати та часу розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення, адже предметом апеляційної скарги є заочне рішення суду , а не ухвала суду про залишення Заяви про перегляд заочного рішення без задоволення без задоволення. (а.с. 24).

Посилання апелянта на не вірне визначення судом розміру заборгованості, а саме не врахування факту виплати заборгованості за період з 23.04.2021 по 15.06.2021 у розмірі 8742.15 грн., в супереч вимог ст.ст.12,81 ЦПК України не підтверджується належними та допустимими доказами. Тому судова колегія погоджується з визначеною судом сумою стягнення.

З огляду на вищевикладене апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення, судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляється.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 січня 2021 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук