Провадження № 2/344/1533/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 01.08.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 , актовий запис в Книзі реєстрації шлюбів №909.

Причиною для звернення до суду з позовом стало те, що вона з відповідачем мають відмінні погляди на, життя та різні типи характеру. Через це між ними постійно виникали суперечки та непорозуміння, що призводить до сварок, скандалів та образ в сім`ї. Відповідач вчиняв стосовно неї насильницькі дії, що змушують її проживати окремо від нього. Під час однієї зі сварок він завдав позивачці різаних ран кистів рук. Від спільного проживання мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Наведене свідчить, що їхня сім`я розпалася і шлюб носить формальний характер, вони не проживають подружнім життям. Вважає, що подальше перебування в шлюбі є неможливим і суперечить моральним засадам суспільства, а тому його слід розірвати. На час звернення до суду спорів стосовно поділу майна немає. Враховуючи наведе просить суд про розірвання шлюбу з відповідачем, залишивши неповнолітнього сина ОСОБА_3 на проживанні з нею.

25.11.2021 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що проти позову дружини до нього про розірвання шлюбу заперечує, оскільки з позивачкою він одружений вже 9 років, від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає поведінку та бажання дружини зруйнувати їхню дружню родину суперечить її дійсній волі, її інтересам, а також інтересам їхнього сина. До недавнього часу їхня сім`я була дружня і жила в повній злагоді та благополуччі. Він працював вахтовим методом на високооплачуваній роботі в районах крайньої півночі та займав посаду заступника начальника цеху Управління бурових робіт № 2 Іркутської філії ТОВ «PH-Буріння», що давало їхній сім`ї жити в достатку, а позивачу можливість займатися домашніми справами та вихованням їхнього сина. Близько 9 місяців тому, він з дружиною прийняли рішення переїхати до Республіки Польща, де йому було запропоновано іншу, ще краще оплачувану роботу. Випадкового виявив чисельні зради його дружини з різними чоловіками, яка обіцяла припинити вести аморальний спосіб життя, оскільки така поведінка не може бути прийнятною для матері малолітньої дитини. Для збереження їхня сім`ї моя дружина вирішила проходити лікування свого стану у приватного психолога. Проте, з невідомих до останнього часу йому причин дружина стала поводитися дуже дивно: вона почала зникати з дому, майже весь час проводити у мобільному телефоні та інших гаджетах, спілкуючись, в соціальних мережах. Зазначає, що після того як він випадково побачив в її мобільному телефоні переписку з іншими мужчинами та попросив пояснень вона 03.10.2021 року пішла з дому та перестала спілкуватися як з ним так і з їхнім сином. На його дзвінки позивачка перестала відповідати, а при зустрічі з відповідачем та сином влаштувала сварку.

Зазначає, що таким чином стосунки Позивачки погіршилися не тільки зі ним, а й з і їхнім сином. Враховуючи наведене просив суд надати їхньому подружжю час для примирення на строк до 6 місяців. Відмовити у задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з Позивачкою.

25 листопада 2021 року відповідач подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25.11.2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визначення місця проживання дитини прийнято до сумісного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, об`єднавши дані справи в одне провадження.

Ухвалою суду від 21.12.2021 року роз`єднані поєднані в одному провадженні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визначення місця проживання дитини, виділивши їх у два самостійні провадження.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали. Просили суд не надавати строку для примирення, оскільки ОСОБА_1 категорично заперечує щодо можливості примирення, оскільки відповідач вчиняв щодо неї насильницькі дії. Зазначають, що протягом останнього періоду часу жодних дій від відповідача щодо примирення вчинено не було.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач у судовому засіданні просив суд надати час для примирення. Проти задоволення позову заперечив, оскільки вважав, що можливо збереження сім"ї.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно свідоцтва про шлюб, 01 серпня 2012 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції ( м. Івано-Франківськ), актовий запис № 909.

Сторони по справі є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Судом встановлено, що через непорозуміння в сім`ї сторони припинили взаємовідносини як подружжя.

Як зазначили сторони у судовому засіданні, з жовтня 2021 року вони не підтримують шлюбні стосунки, разом не проживають, спільного господарства не ведуть.

Позивач зазначила, що по відношенню до неї вчинялось домашнє насильство зі сторони відповідача. Наміру зберігати сім`ю не має, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, подальше спільне життя з відповідачем суперечить її інтересам.

Відповідач не погодився із зазначеним, вважає, що шлюб може бути збереженим та просив надати строк на примирення.

Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України.

Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

У свою чергу, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України).

Згідно положень ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Вирішуючи питання про надання строку на примирення судом встановлено, і це не заперечувалось відповідачем, що сторони проживають окремо.

З моменту звернення позивача до суду 11 жовтня 2021 року сторони не дійшли спільної згоди щодо збереження шлюбу. Вказана обставина підтверджується, у тому числі, поясненнями позивачки, яка в судовому засіданні просила шлюб розірвати та категорично заперечила проти надання строку на примирення.

Беручи до уваги те, що в позовній заяві та в судовому засіданні позивач категорично заперечила щодо примирення, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 не бажає зберігати подружні відносини із ОСОБА_2 , відповідачем не наведено беззаперечних доводів щодо необхідності надання строку на примирення подружжю, а тому суд вважає доводи відповідача про призначення подружжю строк для примирення безпідставними.

У свою чергу, судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільного господарства не ведуть, разом не проживають, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

За визначенням ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя.

Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, можливість покладення судом в рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, суперечило б інтересам іншого із подружжя, та призвело б до порушення одного із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин, зокрема принципу вільної згоди та добровільності їх існування.

Належних та допустимих доказів щодо застосування насильства позивачем суду не надано. Однак, суд вважає, що визначальним в даному випадку є вільна згода на побудову та підтримання сімейних відносин.

Виходячи з обставин встановлених судом, категоричної позиції позивача з приводу розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася, її збереження не можливо, а тому позов слід задовольнити.

В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 01 серпня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції ( м. Івано-Франківськ), актовий запис № 909- розірвати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.А. Татарінова

Повний текст рішення складено 20 січня 2022 року