Провадження № 22-ц/4808/122/22
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги про стягнення відшкодування за невиконання договору про надання послуг, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену головуючим суддею Атаманюком Б.М. 01 грудня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Івано-Франківського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги про стягнення відшкодування за невиконання договору про надання послуг.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22 листопада 2021 року вказана позовна заява залишена без руху з підстав несплати позивачем судового збору у розмірі 908 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою. Апелянт з посиланням на ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ЗУ «Про судовий збір» зазначає, що учасники бойових дій звільняються від сплати судових витрат на підставі згаданих законів. Вказує, що п. 13 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. На думку апелянта, йому вибірково відмовлено у наданні пільги зі сплати судового збору, що є порушенням ст. 24 Конституції України. ОСОБА_1 вважає, що відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту п.13 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» в першу чергу пов`язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась при підготовці вказаного закону, проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав.

Зважаючи на викладене, просить оскаржувану ухвалу скасувати.

Відповідачем подано відзив на вказану апеляційну скаргу, в якому зазначив, що вирішення спору не стосується порушення прав позивача на соціальний захист, як учасника бойових дій, а тому він не звільнений від сплати судового збору. А тому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України та ч.1 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.

Залишаючи позовну заяву без руху і в подальшому повертаючи позовну заяву з підстав, передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належним чином не усунув недоліки позовної заяви, зокрема, не сплатив судовий збір.

До такого висновку суд першої інстанції дійшов виходячи з аналізу пункту 13 частини 1 статті 5 Закону «Про сплату судовий збір» в сукупності з частиною 2 статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав, що сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів. Зважаючи на те, що вирішення спору не стосується порушення прав позивача на соціальний захист, як учасника бойових дій, то місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору на підставі положень пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Колегія судів погоджується з цими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначив, що «гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року № (81) 7: «У тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

За висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі «Хаджіанастасіу проти Греції2, пункти 32-37).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя ("KREUZ v. POLAND" № 28249/95).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Пільги щодо сплати судового збору визначені у ст.5 Закону України «Про судовий збір», пунктом 13 ч.1 якої встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

З метою підтвердження обставини щодо звільнення від сплати судового збору, позивачем подано до суду копію посвідчення серії НОМЕР_1 , відповідно до якого позивач має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с. 17).

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Статтею 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Аналіз п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про сплату судовий збір» в сукупності з ч.2 ст.22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Тому сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Вказаний перелік не містить таку пільгу як право на звернення до суду цих осіб зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернулася у цій справі.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення відшкодування за невиконання договору про надання послуг, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ці вимоги не зачіпають порядку, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином не стосуються соціального і правового захисту позивача, як учасника бойових дій.

Оскільки вимоги позивача не пов`язані з порушенням права на соціальний захист, саме, як учасника бойових дій. Тому судовий збір має бути сплачений на загальних підставах.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19, від 12 лютого 2020 року у справа № 545/1149/17 та підтверджений в постановах Верховного Суду від 09.07.2020 у справі №П/811/201/16 та від 19.10.2020 у справі №240/934/20, які мають бути враховані судом до спірних правовідносин.

В той же час, на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивачем надіслав повідомлення, однак не надав доказ сплати та не навів інших, визначених законодавством підстав для звільнення його від сплати судового збору.

Колегія суддів зауважує, що на момент усунення недоліків позовної заяви позивач достеменно був обізнаний про зміст ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, однак у встановлений судом десятиденний строк не усунув згадані недоліки, визначені в ухвалі від 22 листопада 2021 року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви відповідно до вимог ч. 3 ст.185 ЦПК України .

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 27.06.2018 у справі №572/2088/17, оскільки за загальним правилом, застосуванню підлягає саме остання правова позиція Верховного Суду, викладена в його постановах, яка наведена вище.

На підставі вищенаведеного, беручи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, яке ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2021 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 12 січня 2022 року.