Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/2476/21
Провадження № 2/209/163/22
"20" січня 2022 р. м.Кам`янське
Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Лобарчук О.О.
при секретарі: Золотих Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя,-
Короткий зміст позовних вимог
Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати право власності на 1/2 частку будинка за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплати судового збору в розмірі 2608,00 грн.
В обґрунтування позову вказав, що 17 листопада 2001 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом №813. Від спільного життя мають двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з позивачкою, відповідач проживає окремо. Спільне життя з відповідачем не склалось, коли вони разом проживали постійно між ними виникали сварки, чоловік постійно підіймав на дружину руку та рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 25 березня 2019 року (цивільна справа 209/3511/18) їх шлюб було розірвано. На час подачі позовної заяви до суду про розірвання шлюбу, питання щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, ними не піднімалося, позивачка вважала, що це питання буде вирішено мирно, але на теперішній час відповідач взагалі не вважає будинок спільною сумісною власністю подружжя, через що позивач вимушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Перебуваючи в шлюбі з відповідачем, на їх спільні кошти вони набули у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 . При державній реєстрації права власності на нерухоме майно, будинок був оформлений на відповідача і його частка в цьому будинку зазначена як 1/1. Позивач з цим не погоджується, та інформує суд що у 23.06.2018 році вона разом з донькою ОСОБА_5 зареєструвалися у вищезазначеному будинку, а враховуючи що колишній чоловік не визнає будинок спільною сумісною власністю подружжя, не бажає добровільно у нотаріуса розділити на частки будинок, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених та не визнаних прав як співвласника будинка. Загальна вартість майна, яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до довідки про надання інформаційно-консультативних послуг 340.000 грн, так як просить визнати 1/2 частку за позивачем то ціна цієї частки складає 170.000 грн. Відповідно 1% вартості майна 1/2 частки (який є ціною позову при сплаті судового збору) дорівнює 1700 грн.
Процесуальні дії у справі.
Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 вересня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.(а.с.24).
20 січня 2022 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Бурдік В.І. в судове засідання не з`явились, письмово просили суд провести розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Суд, враховуючи думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.
Судом встановлено, що згідно рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.03.2019 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 17.11.2001 було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом №813 (а.с.17)
Від спільного життя мають двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.14,15).
Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, станом на 03.06.2021 року, діти проживають з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).
Згідно поданої позивачем копії договору купівлі-продажу будинку, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Новіковою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-552, відповідач ОСОБА_3 у період шлюбу 17.05.2016 року набув у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).
Як визнається позивачем у справі та вбачається з договору купівлі-продажу, спірне нерухоме майно набуте сторонами як чоловіком та дружиною в період їх шлюбу, а тому повинно бути визнане спільною сумісною власністю подружжя.
У той же час, як встановлено судом, угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжям не досягнуто.
Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України).
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Така норма закону встановлює презумцію права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі.
Такі ж роз`яснення містяться у і п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Сторонами не надано жодного доказу про існування між подружжям будь-якої домовленості щодо часток у спільному майні подружжя, як і не встановлена наявність шлюбного договору, а тому суд вважає, що вказане позивачем майно сторін є спільною сумісною власністю подружжя, частки подружжя у нерухомому майні, є рівними.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин набуття спірного нерухомого майна подружжям у період їх шлюбу та його вартості на момент розгляду справи.
У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).
У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним; поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.
Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи, що спірний житловий будинок набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, тому вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, приходить до висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні.
У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної у сумі 2608 грн, про що свідчить квитанція (а.с.4,5).
Таким чином на користь позивача з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 2608,00 грн.
Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 65, 68, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. 368 ЦК України, ст. ст.ст. 12, 76, 81, 89, 200, 263, 265 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя - задовольнити.
Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 :
- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею будинку 74,5 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м.
Визначити рівними по 1/2 частці за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у спільній сумісній власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею будинку 74,5 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_3 , інн НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , інн НОМЕР_1 судові витрати в розмірі 2608,00 грн. (дві тисячі шістсот вісім гривень).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складений 20.01.2022 року.
Суддя Лобарчук О.О.