Справа №468/1502/21
Провадження № 22-ц/812/34/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретері судового засідання - Богуславській О.М.,

за участі позивача - ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

представника ОСОБА_1

адвоката Мозжеріна Юрія Сергійовича

на ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2021 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Янчуком С.В., дата складання повного тексту не зазначена, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову,-

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення нею позову до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні належною їй на праві власності квартирою шляхом знесення (заборони будівництва) прибудови.

Обґрунтовуючи заяву вказувала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

Власником житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 , яка з квітня 2019 року по теперішній час проводиться незаконне будівництво, зокрема, роботи по реконструкції житлового будинку, добудови житлового будинку, будівництво фундаменту, інших прибудов (гаражу), які примикають впритул до стіни її (заявника) квартири і це приводять до руйнування її домоволодіння, та не дає змоги обслуговувати належні їй будівлі.

Зважаючи на такі обставини вона ( ОСОБА_1 ) готує до суду позов про усунення перешкод у користуванні належною їй вищевказаною квартирою шляхом знесення (заборони будівництва) прибудови по АДРЕСА_2 .

Посилаючись на вищенаведене, а також те, що вчинення ОСОБА_3 самочинного будівництва, є достатньою підставою стверджувати, що остання продовжить вчиняти несумісні дії щодо її ( ОСОБА_1 ) майна, такі дії в подальшому можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, заявник просила забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти певні дії, а саме: добудову житлового будинку, будівництво фундаменту, інших прибудов (гаражу) по АДРЕСА_2 , які примикають впритул до стіни квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2021 року у задоволені заяви відмовлено.

Мотивуючи ухвалу суд першої інстанції вказав, що до заяви про забезпечення позову не долучено достатніх доказів на підтвердження обставин того, що на теперішній час ОСОБА_3 продовжується проведення незаконних (самочинних) будівельних робіт впритул до стіни належної заявнику квартири, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належною їй квартирою.

Не підтверджують такі обставини й долучені до заяви фотозображення, на яких жодним чином не зафіксовано проведення будівельних робіт впритул до стіни квартири заявника.

За такого, заявником не надано достатніх доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Також, суд першої інстанції вважає, що заявлені заходи забезпечення позову за змістом є тотожними позовним вимогам (заборона будівництва), що будуть заявлені в майбутньому позові, а відповідно до вимог ч.10 ст. 150 ЦПК України вжиття таких заходів забезпечення позову не допускається.

Не погодившись з ухвалою суду представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Мозжерін Ю.С. оскаржив її в апеляційному порядку.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначав, що вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та незаконною, прийнятою внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням всіх обставин справи, що мають суттєве значення для прийняття рішення, а тому підлягає скасуванню, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції, здебільшого мотивував відмову у задоволені заяви тим, що до заяви про забезпечення позову не долучено достатніх доказів на підтвердження обставин викладених у заяві. Проте, таке мотивування не відповідає дійсності, оскільки вважає, що докази у заяві є, та підтверджені належним чином.

Так, з приводу порушених ОСОБА_1 питань остання зверталася до Баштанської міської ради, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області щодо самочинного будівництва ОСОБА_3 за адресою свого проживання. Баштанською міською радою на таке звернення було складено акт огляду з фотофіксацією від 11 травня 2021 року. Крім того, на запит адвоката органами Управління ДАБІ у Миколаївській області було повідомлено про відсутність відомостей про видачу замовнику ОСОБА_3 дозволу на проведення будівельних робіт та документів, які посвідчують право прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

А тому, заявник має обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до значного утруднення в подальшому виконання рішення суду.

Правом на подачу відзиву інші учасники справи не скористалася.

У судому засідання ОСОБА_1 та її представник адвокат Мозжерін Ю.С. апеляційну скаргу підтримали, просили про її задоволення.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справ повідомлявся належним чином. Розгляд справи за його відсутності не суперечить приписам ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заявлені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, колегією суддів залишено без розгляду, оскільки такі докази подано з порушенням вимог ст.83 ЦПК України, а саме: їх заздалегідь не надіслано особою, яка їх подає іншим учасникам справи та вказанні докази не подані через канцелярію суду.

Заслухавши доповідь судді, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду вказаним положенням закону відповідає в повній мірі.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_3 з квітня 2019 року по теперішній час проводиться незаконне будівництво, зокрема роботи по реконструкції житлового будинку, добудови житлового будинку, будівництво фундаменту, інших прибудов (гаражу), які примикають впритул до стіни її (заявника) квартири і це приводять до руйнування її домоволодіння, та не дає змоги обслуговувати належні їй будівлі, а тому просила забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти певні дії - добудову житлового будинку, будівництво фундаменту, інших прибудов (гаражу) по АДРЕСА_2 , які примикають впритул до стіни квартири АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволені цієї заяви, суд першої інстанції виходи з того, що заявником не надано достатніх доказів на підтвердження обставин того, що на теперішній час ОСОБА_3 продовжується проведення незаконних (самочинних) будівельних робіт впритул до стіни належної заявнику квартири, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належною їй квартирою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік видів такого забезпечення передбачено ч. 1 ст. 150 ЦПК, який не є вичерпним, а тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Крім того, відповідно правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 ЦПК України: "З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Вказана позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Отже, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмета спору.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5-7 ).

Власником житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 (а.с. 8-10).

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_3 з квітня 2019 року по теперішній час проводиться незаконне будівництво, зокрема роботи по реконструкції житлового будинку, добудови житлового будинку, будівництво фундаменту, інших прибудов (гаражу), які примикають впритул до стіни її (заявника) квартири і це приводять до руйнування її домоволодіння, та не дає змоги обслуговувати належні їй будівлі.

У зв`язку з чим, нею готується до суду позов до ОСОБА_3 усунення перешкод у розпорядженні та користуванні належним їй майно шляхом знесення (заборони будівництва) прибудову.

Отже, заявник у майбутньому має намір звернутися до суду з позовною вимогою немайнового характеру, і в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18).

На підтвердження викладених у заяві про забезпечення позову обставин заявник посилається на акт перевірки від 11 травня 2021 року, складеного представниками Баштанської міської ради, проте в ньому відсутні відомості про проведення ОСОБА_3 будь-яких будівельних робіт станом на травень 2021 року. Не підтверджують вказані обставини і фотозвіти до цього акту.

Більш того, із змісту цього акту вбачається, що господарські будівлі ОСОБА_3 мали спільну стіну з господарськими будівлями та кухнею ОСОБА_1 , а не з житловим будинком останньої, про що вона зазначала у своїй заяві.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення майбутнього позову у листопаді 2021 року, ОСОБА_1 , будь-яких доказів того, що ОСОБА_3 проводить будівельні роботи станом на листопад 2021 року також не надала.

Отже, обраний заявником захід забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії - добудову житлового будинку, будівництво фундаменту та інших прибудов не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, реальному спору, який можливо виник між сторонами та не є співмірним із заявленими у майбутньому вимогами.

Крім того, просячи заборонити відповідачеві вчиняти будь-які дії, заявник ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову не обґрунтовує відповідність виду забезпечення позову, вимогам щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Більш того, на переконання колегії суддів, складення акту перевірки суб`єкта містобудування ОСОБА_4 ( який не є власником нерухомого майна) із фіксацією порушень, протоколу про адміністративне правопорушення та припису про усунення виявлених порушень за 2019 рік, вказують лише про порушення вимог містобудівного законодавства, які не обов`язково тягнуть за собою порушення прав позивача у даній справі.

За такого, колегія суддів вважає, що при таких обставинах відсутнє обґрунтоване припущення про те, що незастосування заходів може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду. Відсутні обґрунтовані мотиви, які б дали підставу для висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Разом з тим, статтею 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації.

Підготовчі та будівельні роботи, які не відповідають вимогам законодавства, будівельним нормам і правилам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без набуття права на їх виконання, підлягають зупиненню до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності.

У разі систематичного (два і більше разів підряд) перешкоджання проведенню перевірки посадовим особам органу державного архітектурно-будівельного контролю, невиконання вимог приписів посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, встановлених під час перевірки, а саме: порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, проектної документації на будівництво об`єкта, будівельних норм і правил, а також в інших випадках, визначених цим Законом, відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю звертається до суду із позовом про припинення права на виконання підготовчих або будівельних робіт.

Неподання органом державного архітектурно-будівельного контролю позову до суду про припинення права на виконання підготовчих або будівельних робіт протягом двох місяців з дня закінчення строку для усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил, визначеного у приписі про зупинення підготовчих або будівельних робіт, або постановлення судом ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, про залишення позову (заяви) без розгляду, є підставою для відновлення виконання підготовчих та/або будівельних робіт (крім випадків, якщо підготовчі та/або будівельні роботи зупинені через не набуття права на їх виконання).

Тому апеляційний суд вважає, що подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову з вимогами про заборону проводити добудову житлового будинку, будівництво, інших прибудов( гаражу) за адресою АДРЕСА_2 підмінює інший (компетентний) орган державної влади та бере на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до юрисдикції державного архітектурно-будівельного контролю.

Водночас, бездіяльність державного органу й застосування наслідків такої бездіяльності може бути предметом окремого звернення позивача за захистом порушеного права, а не підставою для застосування заходів забезпечення позову в даній справі.

Більш того, вжиття заходу, про який просить ОСОБА_1 , безсумнівно обмежує права власності та користування власністю ОСОБА_3 , оскільки заборона будівництва на земельній ділянці особі, яка є її власником, є непропорційним обмеженням її прав доки не встановлено те, що таке здійснюється з порушеннями.

Перевірка ж доводів позивача на стадії забезпечення позову, зокрема, щодо порушення відповідачем будівельних норм та стандартів пов`язується з вирішенням наперед позовних вимог по суті спору, що також суперечить принципам цивільного судочинства.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

Оскільки ОСОБА_1 не було обґрунтовано та не надано доказів того, що до ухвалення рішення у справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди її правам та інтересам, з метою захисту яких вона має намір звернутися до суду, або захист цих прав та інтересів стане неможливим після набрання законної сили рішенням в даній справі або для їх поновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених ч. 1 ст. 149 ЦПК України підстав для забезпечення позову до відкриття провадження у справі.

Таким чином, апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення. Доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують.

За приписами ч.4 ст.152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. Між тим, ОСОБА_1 позов на час перегляду оскаржуваної ухвали у апеляційній інстанції (майже 2 місяці) не подано, про що підтвердив у судовому засіданні її представник адвокат Мозжерін Ю.С.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу про забезпечення позову без порушень діючого законодавства, підстави для її скасування, зміни в межах доводів апеляційної скарги відсутні. У зв`язку з чим колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 375, 381,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мозжеріна Юрія Сергійовича залишити без задоволення, а ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 11 січня 2022 року.