10.01.2022 Єдиний унікальний номер 422/2343/12
Провадження № 4с/205/1/21
УХВАЛА

10 січня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Басової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Бондара В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Репан Яна Олексіївна, про визнання дій неправомірними, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

17.12.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Репан Я.О. відносно виконання виконавчого листа № 2/205/3291/12, виданого 20.04.2012 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 422/2343/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 6552,90 грн., які полягають у відмові закрити виконавче провадження ВП 58661877 та продовжуванні повторного стягнення боргу, а також ігнорування постанови Дніпровського апеляційного суду від 22.05.2019 року; визнати виконавчий лист № 2/205/3291/12 таким, що не підлягає виконанню та закрити ВП 58661877.

В обґрунтування скарги посилалась на те, що 20.03.2019 року державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузема Я.Г. винесено постанову, якою відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2/205/3291/12, виданого 20.04.2012 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 422/2343/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 6552,90 грн. Дане провадження відкрито на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 25.01.2019 року, якою виправлено помилку у виконавчому листі та поновлено строк пред`явлення виконавчого листа. 22.05.2019 року постановою Дніпровського апеляційного суду ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 25.01.2019 року скасовано. Дану постанову державного виконавця Центрального ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Репан Я.О. було проігноровано. На теперішній час державний виконавець Центрального ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Репан Я.О. відмовляється закривати виконавче провадження, незважаючи на те, що по-перше борг сплачено, а по-друге наявна постанова Дніпровського апеляційного суду від 22.05.2019 року.

ОСОБА_1 у заяві від 10.01.2022 року просила розглядати скаргу без її участі, скаргу підтримує та просить її задовольнити.

Заінтересована особа державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Репан Я.О. у судове засідання не з`явилась.

Представник Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) письмово просив розглядати справу без його участі. У відзиві просив відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на необґрунтованість скарги. Вважає, що строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання не пропущено. Доказів виконання рішення заявником не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити за наступних підстав.

На підставі ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2012 року по цивільній справі №2/205/3291/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення грошей взятих у борг та стягнення моральної шкоди позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 3.280 грн., суму інфляційних витрат від простроченої суми та суму 3% річних від простроченої суми у розмірі 3.272 грн.90 коп. (за період, визначений позивачем), а всього 6.552 грн.90 коп., в решті позовних вимог відмовлено (а.с. 137-139).

На підставі вказаного рішення Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 30.05.2012 року видано виконавчий лист (а.с. 63).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2019 року заяву ОСОБА_2 про виправлення помилки у виконавчому листі та поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа задоволено. Поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 30.05.2012 року по цивільній справі № 422/2343/12 в частині стягнення з ОСОБА_1 суми боргу у загальному розмірі 6.552 грн.90 коп. на користь ОСОБА_2 до виконання. Виправлено описку, допущену у виконавчому листі, який був виданий Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 30.05.2012 року по цивільній справі № 422/2343/12 про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу у загальному розмірі 6.552 грн.90 коп. на користь ОСОБА_2 , вказавши реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника ОСОБА_1 НОМЕР_1 (а.с. 142-144).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.05.2019 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2019 року скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_2 про виправлення помилки у виконавчому листі та поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення грошей взятих в борг та стягнення моральної шкоди відмолено. У вказаній постанові зазначено, що на підтвердження вимог заяви заявником не надано належних доказів, а саме: матеріали справи не містять копії виконавчого листа по справі; докази повернення виконавчою службою виконавчого листа наприкінці 2017 року, як про це зазначає заявник (а.с. 146-150).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України).

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 431 ЦПК України виконавчий лист є виконавчим документом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент видачі виконавчого листа № 2/205/3291/12 (30.05.2012 року), були врегульовані Законом України від 21.04.1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05.10.2016 року, а на час пред`явлення його до виконання (19.03.2019 року) Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05.10.2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Встановлено, що виконавчий лист № 2/205/3291/12 неодноразово пред`являвся до виконання та виконувався на підставі положень Закону № 606-XIV.

Згідно відміток на виконавчому листі його було повернуто 22.01.2013 року згідно п. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» (стягнення за виконавчим документом не проводилось); 24.03.2017 року на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»; 20.11.2017 року на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Частина перша статті 37 Закону № 1404-VIII містить вичерпний перелік обставин, які є підставою для повернення виконавчого документа. Так, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону 1404-VIII).

Аналогічні положення були передбачені у частині третій статті 23 Закону № 606-XIV.

Із системного аналізу указаних норм чинного Закону України «Про виконавче провадження» можна зробити висновок, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.10.2016 року в справі № 910/18165/13, постанові Верховного Суду від 11.06.2019 року в справі № 804/2721/15, у постанові Верховного Суду від 07.02.2020 року в справі № 2018/6-343/11, в ухвалі Верховного Суду від 02.10.2020 року в справі № 336/1023/20.

19.03.2019 року ОСОБА_2 повторно звернулась до ВДВС з заявою про прийняття виконавчого листа до виконання (а.с. 61-62).

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кузема Я.Г. від 20.03.2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 58661877 з виконання виконавчого листа № 2/205/3291/12, виданого 20.04.2012 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 422/2343/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми заборгованості в розмірі 6552,90 грн. (а.с. 64).

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що виконавчий лист № 2/205/3291/12 було повернуто стягувачеві 20.11.2017 року, то повторно пред`явивши виконавчий лист у березні 2019 року стягувач не пропустив строк пред`явлення його до виконання.

Оскільки виконавчий лист було повторно пред`явлено до виконання протягом трьох років після його повернення стягувачу, що відповідає вимогам Закону № 1404-VIII, та що державний виконавець при прийнятті його до виконання діяв у межах повноважень і у спосіб, що передбачений законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження сплати боргу за виконавчим листом № 422/2343/12.

Крім того, суд зазначає, що вимоги ОСОБА_1 визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не можуть бути розглянуті в порядку ст. ст. 447-451 ЦПК України.

Разом з тим, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в порядку ст. 432 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, суд, оцінивши докази у їх сукупності, врахувавши усі обставини справи, дійшов висновку про те, що державний виконавець при прийнятті виконавчого листа № 2/205/3291/12 до виконання та відкритті ВП № 58661877 діяв у спосіб та в порядку, які передбачені чинним законодавством.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 1, 12, 37, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 4-5, 12, 81, 354, 447-452 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Репан Яна Олексіївна, про визнання дій неправомірними, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в п`ятнадцятиденний строк з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. В разі, якщо ухвала була постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, то вона набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.В. Басова

.