Ухвала

17 січня 2022 року

м. Київ

справа № 265/4003/17

провадження № 61-20052ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними та за зустрічним позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними.

У серпні 2017 року АТ «УкрСиббанк» звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов АТ «УкрСиббанк» об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 15 червня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Задоволено зустрічні позовні вимоги АТ «УкрСиббанк».

Стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 05 жовтня 2007 року № 0 у розмірі 43 347,86 дол. США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 15 червня 2021 року в зазначеній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2021 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: заявнику необхідно було надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги з її копіями та доданими до неї матеріалами, відповідно до кількості учасників справи, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надати докази сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги та продовжено заявнику строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, а касаційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику.

У жовтні 2021 року до Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 15 червня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2021 року визнано неповажними наведені заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, залишено без задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, а касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Запропоновано заявнику подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та надати докази поважності причин його пропуску; сплатити судовий збір за подання касаційної скарги і надати документ, що підтверджує його сплату; уточнити касаційну скаргу, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та направити на адресу Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, а касаційну скаргу повторно визнано неподаною та повернуто заявнику.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 втретє звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 15 червня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року вказана касаційна скарга була залишена без руху, а заявнику надано строк для усунення недоліків, у зв`язку з тим, що касаційна скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 390 ЦПК України, а наведені заявником причини недотримання процесуального строку, передбаченого на касаційне оскарження, визнано неповажними, при цьому скаржнику необхідно було надати до суду касаційної інстанції уточнену редакцію касаційної скарги, у якій чітко зазначити обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Окрім вказаного, заявником, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України, до касаційної скарги не було додано документ, що підтверджує сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

На виконання вимог ухвали суду від 15 грудня 2021 року заявником направлено до суду касаційної інстанції матеріали на усунення вказаних недоліків поданої касаційної скарги, зокрема відомості про доходи отримані у 2020 та 2021 роках, докази працевлаштування, а також копію ухвали Донецького апеляційного суду від 19 березня 2021 року, якою заявника було звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2020 року.

Враховуючи відсутність клопотання ОСОБА_1 про звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення розміру, тощо) від сплати судового збору за подання касаційної скарги на судові рішення, суд за власною ініціативою, навіть за наявності необхідних доказів майнового стану заявника, який не дозволяє сплатити останньому судові витрати у певному розмірі, не може вирішити питання про звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення розміру) від сплати судового збору за подання касаційної скарги на судові рішення.

За таких обставин, суд не надає оцінку та не приймає до уваги надані заявником докази майнового стану за 2020 та 2021 роки.

Доказів, що підтверджують сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (статті 3, 5 Закону України «Про судовий збір») заявником не надано.

Разом із тим, беручи до уваги те, що вимоги ухвали суду касаційної інстанції у частині надання уточненої редакції касаційної скарги, а також надання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із наведенням інших підстав для поновлення строку (які необхідно підтвердити відповідними доказами) залишились не виконаними, то касаційна скарга вважається неподаною та підлягає поверненню.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними та за зустрічним позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк