Ухвала

12 січня 2022 року

м. Київ

справа № 463/6540/20

провадження № 61-18661ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 19 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_1 до Четвертої львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування постанови нотаріуса, визнання права власності та підтвердження відсутності підстав для набуття права власності,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до Четвертої львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування постанови нотаріуса, визнання права власності та підтвердження відсутності підстав для набуття права власності.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 19 березня

2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 19 березня 2021 року залишено без змін.

16 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 19 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року, повний текст якої складено 22 жовтня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2021 року указану касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме надіслання уточненої редакції касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підстави, на яких подається касаційна скарга, з урахуванням положень статті 389 ЦПК України, надання копій касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, та доплати судового збору, а також роз`яснено про наслідки невиконання ухвали суду.

Ухвалу Верховного Суду від 03 грудня 2021 року було направлено заявнику на адресу, указану в його касаційній скарзі.

Заявником вимоги ухвали суду касаційної інстанції виконано частково, оскільки надано квитанцію про доплату судового збору у розмірі 1 684,80 грн.

Також, в ухвалі Верховного Суду від 03 грудня 2021 року указувалось, що касаційна скарга не відповідає пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, оскільки заявником не зазначено конкретну підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав), та було наведено визначені законом підстави.

Із аналізу уточненої редакції касаційної скарги, яка надійшла на виконання ухвали Верховного Суду від 03 грудня 2021 року, не убачається належне виконання частини другої статті 389 ЦПК України щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Так, заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

При цьому, ОСОБА_1 не наводить конкретної норми права, у якій відсутній висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що свідчить про недотримання пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

Крім того, заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Аналіз надісланих заявником матеріалів свідчить про неповне виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції від 03 грудня 2021 року, що перешкоджає вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 19 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_1 до Четвертої львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування постанови нотаріуса, визнання права власності та підтвердження відсутності підстав для набуття права власності повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особі, яка подала касаційні скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк