РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Павлович Ю.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що на піставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.05.2004 року вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В даному житловому будинку зареєстрований її співмешканець ОСОБА_3 , котрий більше 10 років не проживає у цьому помешканні.

Просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач та її представник в судовому засідані підтримали позовні вимоги, надали пояснення в їх обгрунтування аналогічні тим, що викладені у позові, просили позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується судовими розписками.

Розгляд справи неодноразово відкладався за заявою відповідача у зв`язку із запровадженням карантинних заходів до їх закінчення. Однак на судовий розгляд справи відповідач не подав доказів, що має ознаки респіраторного захворювання або перебуває на самоізоляції в зв`язку із захворюванням, а тому є необхідність утриматись від явки до суду, не зазначає, які саме обставини у період карантину перешкоджають йому з`явитись в судове засідання, не подав на підтвердження своїх доводів доказів. Суд звертає увагу, що на даний час по всій території України відновлено транспортне сполучення, а тому він мав змогу прибути з м. Київ у м. Володимир на судовий розгляд. Крім цього, відповідач мав можливість скористатись своїм правом на проведення судового засідання в режимі відеоконференції з приміщення суду за місцем проживання, під час якого міг надати пояснення, докази (письмові, допит свідків та інші визначенні ЦПК України) на спростування доводів позивача, однак цього не зробив.

Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причину неявки, не подавав заяв про відкладення судового розгляду з поважних причин, а тому суд проводить розгляд справи без його участі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтвердили, що ОСОБА_3 у житловому будинку АДРЕСА_1 не проживає без поважних причин більше 10 років. Відповідач не навідується до житла. Позивач не створює відповідачу перешкод у користуванні даним помешканням.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши та оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 01.04.2004 року та витягу про реєстрацію прва власності на нерухоме майно від 21.05.2004 року ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Із будинкової книги для прописки громадян вбачається, що у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3 .

Поясненнями позивача ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтверджується, що ОСОБА_3 не проживає у вищевказаному житловому будинку без поважних причин більше 10 років.

Факт не проживання відповідача у вказаному житлі також підтверджується актом обстеження умов проживання від 11.02.2020 року.

Крім того, відповідач надав суду акт ОСББ «Данькевича 10», котрий підтверджує, що відповідач дійсно проживає у АДРЕСА_2 та повністю підтверджує доводи позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак відповідач не надав суду жодних належних, допустимих, достатніх доказів, які б спростували доводи позивача про те, що він не проживає у даному помешканні більше року, а також не довів жодними доказами, що він не проживає у цьому житлі з поважних причин.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не проживає у спірному помешканні без поважних причин понад рік, тому згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України він вважається таким, що втратив право на користування цим житлом.

Оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов довисновку, що вимоги позивача є законними, доведеними, а тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 265 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Стягнути ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 768,40 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 13.01.2022 року.

Головуючий:/підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя А.А. Каліщук