Єдиний унікальний номер: 375/755/20
Провадження № 2/379/36/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та відшкодування матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, просить суд:

1. Поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом:

- визнавши за позивачем право власності на пральну машину LG 1240, 2011 року - 3000 грн., холодильник 2005 року - 2000 грн, морозильну камеру 2013 року - 2500 грн, швейну машину Singer 2662, 2010 року - 3000 грн, електричну піч 2018 рік - 1600 грн. Загальною вартістю: 12 100 грн.

- залишивши відповідачці котел опалення «Минск-17185» - 2500 грн, стінку в залі - 2000 грн, пластикові вікна (4 шт) 2015 року - 5000 грн, мікрохвильову піч 2018 року - 1100 грн, кухонний посуд - 1500 грн. Загальною вартістю: 12 100 грн.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 15500,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що у зареєстрованому шлюбі він з відповідачкою перебували з 09.03.2011 по 12.02.2020, який рішенням Рокитнянського районного суду Київської області - розірвано. Під час шлюбу, позивач відповідав за матеріальне забезпечення сім`ї, відповідачка не працювала. В період перебування у шлюбі з відповідачкою, сторонами за спільні кошти було придбано рухоме майно, вартістю 24200,00 грн. Дане майно знаходиться у квартирі ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Між сторонами виник спір щодо порядку користування даним майном, що відноситься до спільної власності, оскільки відповідачка вважає дане майно власним та перешкоджає позивачеві користуватися ним.

Також під час шлюбу сторонами було придбано гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яким позивач користувався до грудня 2019 року. В даному гаражі зберігалися особисті речі позивача, які належали йому після смерті батька та були придбані за батьківські кошти, загальною вартістю 15500,00 грн. Відповідачкою були нанесені значні пошкодження мопеду, який не працює та не підлягає ремонту та самовільно продано всі інші особисті речі позивача, без надання ним дозволу.

Відповідачкою у встановлений судом строк відзиву на позов не подано.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що погоджується з тим, що пральна машина придбана не у шлюбі. Документів на морозильну камеру, швейну машинку Зінгер, електричну піч, мікрохвильову піч. Відповідачка не могла за власні кошти придбати вікна, оскільки не працювала.

Представник позивача - адвокат Поліщук Р.А. у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що речі індивідуального вжитку позивачу передав покійний батько. Договору дарування не було. Мопед не зареєстрований, документів на право власності нема.

Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала повністю. Пояснила, що з позивачем вони двічі одружувалися. Перший раз з 28.09.1996 року по 25.04.2007 року, а другий раз з 09.03.2011 по 2020 рік. Пральну машину LG вона купила не у шлюбі: 18.12.2007 року, що підтверджується гарантійним талоном. Холодильник подарили батьки. Морозильної камери взагалі нема. Швейної машинки Зінгер вони не купляли і неї такої машинки нема. Електричну піч вони не купляли і такої печі в неї нема, в неї газова духовка. Котел опалення є , його придбали у шлюбі 17 років назад, однак, з оцінкою котла вона категорично не погоджується. Вікна вона купила за свої особисті кошти. Мікрохвильової печі не було. Щодо кухонного посуду - вони придбали у шлюбі десять тарілок, які вона оцінює у 50 грн. Мопед та інше залізо позивач перевозив у гараж. Зазначила, що в гаражі лежить прожектор, переноска, 4 колеса. До розірвання шлюбу невідомі викрали болгарку, ключі, молотки, металошукач. З цього приводу було звернення до поліції. Мопед не зареєстрований, належав батькові позивача. Профнастил вона не продавала, за його місце знаходження їй не відомо. Визнала, що є спільною сумісною власністю: холодильник, який вона оцінює у 1000 грн, котел - у 500 грн, стінка - у 1000 грн, посуд - у 50 грн. Зі своєю матір`ю вона не спілкується 10 років, і остання не приходила до будинку, в якому сторони жили.

Представник відповідачки - адвокат Іллінський О.В. у судовому засіданні прохав відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Пояснив, що оскільки згоди щодо оцінки мана нема, в такому випадку позивач мав заявити клопотання про проведення експертизи щодо оцінки майна, що позивачем та його представником зроблено не було. З першої групи майна, позивачка визнає, що лише холодильник був придбаний у шлюбі. А з другої групи - у шлюбі була придбана лише меблева стінка. Інші предмети не є спільною сумісною власністю. Відсутні докази, які підтверджують, в який період та по якій ціні були придбані речі. Щодо стягнення матеріальної шкоди - він звертався до поліції та йому було відмовлено в порушення кримінального провадження. Це рішення він міг оскаржити. Докази крадіжки відповідачкою - відсутні.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю відповідачки. Позивач позичав в неї гроші на придбання гаражу, потім віддав. Дати перебування сторін у шлюбі не пам`ятає. Вони два рази були у шлюбі. В лютому 2020 шлюб розірвали. Вона відвідувала позивача з відповідачкою. Пральна машина LG, холодильник - придбані у шлюбі. Морозильну камеру придбали у шлюбі. В період шлюбу придбали також якусь швейну машинку, марку вона не пам`ятає. Позивач казав, що дриль та подовжувач вкрали з гаражу. Від батька позивача залишились молотки, болгарка, бензопила. Металошукач купляли разом. Холодильник, пральна машина, морозильна камера - в нормальному стані. Стінка не в нормальному стані. Електрична піч у відповідачки є, вона придбана не у шлюбі. У шлюбі були замінені 4 вікна, за які кошти - їй не відомо. Відповідачка продала металопрофіль, близько 20 листів. Мопед забрав позивач. В якому році придбали пральну машину, морозильну камеру - не пам`ятає. Електричну піч придбали рік назад.

Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони з 28.09.1998 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 25.04.2007 розірвано Рокитнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 09.03.2011 державна реєстрація шлюбу здійснена Рокитнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.8). Факт розірвання даного шлюбу 12.02.2020 сторони, не заперечують.

Із позовної заяви (а.с.1-2) вбачається, що позивач стверджує придбання, в період перебування у шлюбі з відповідачко за спільні кошти наступне майно:

1.котел опалення «Минск-17185» - 2500 грн.,

2.пральна машина LG 1240, 2011 року - 3000 грн.,

3.холодильник 2005 року - 2000 грн,

4.морозильна камера 2013 року - 2500 грн.,

5. стінка в залі - 2000 грн,

6.пластикові вікна (4 шт) 2015 року - 5000 грн.,

7.мікрохвильова піч 2018 року - 1100 грн.,

8.електрична піч 2018 рік - 1600 грн,

9.кухонний посуд - 1500 грн.

При розгляді даної справи відповідачка зазначала, що в період перебування у шлюбі з позивачем за спільні кошти було придбано наступне майно:

1.холодильник - 1000 грн,

2.котел - 500 грн,

3.стінка - 1000 грн,

4.посуд - 50 грн.

Також позивач стверджує, що під час шлюбу сторонами було придбано гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка співпадає з адресою місця знаходження квартири відповідачки. Правовстановлюючі документи у позивача на даний гараж відсутні (а.с.3). В даному гаражі ОСОБА_1 мав особисті речі, які йому належали після смерті його батька та які були придбані за батьківські кошти:

1.Робочі інструменти (молотки, свердла, пасатижі і таке інше) - 1500 грн,

2.Болгарка - 300 грн,

3.Дриль ударна - 300 грн,

4.Металошукач - 1200 грн,

5.Мережевий продовжувач (20 метрів) - 400 грн,

6.Прожектор - 300 грн,

7.Профнастил глянцевий (метало профіль) 2017 року 25 штук - 7500 грн,

8.Мопед Honda 2005 року - 3500 грн,

9.Велосипедне колесо 2 шт - 500 грн.

Згідно тверджень відповідачки, на даний час в гаражі знаходяться: прожектор, переноска, 4 колеса. До розірвання шлюбу невідомі викрали болгарку, ключі, молотки, металошукач. ОСОБА_2 заперечувала, що продавала профнастил, а його місце знаходження їй не відомо.

28.12.2019 позивач із заявою звернувся до Рокитнянського відділення поліції Миронівського ВП ГУ НП в Київській області, в якій прохав вжити міри відносно його колишньої дружини ОСОБА_2 , яка забрала мопед та побила його, а також продала 25 листків металопластика (а.с. 9).

За результатами розгляду даної заяви Рокитнянським ВП Миронівського ВП ГУ НП в Київській області повідомлено, що зазначені факти не містять ознак кримінального правопорушення, для відшкодування завданих матеріальних збитків рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства (а.с.10).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Не вдалося судом встановити реальну наявність об`єктів спірного майна у власності, а також дійсну вартість спірного майна на час розгляду справи, що є передумовою правильного, у відповідності із нормами закону, якими регулюються спірні правовідносини, вирішення справи.

Оскільки, відповідачка визнала наявність у спільній сумісній власності з позивачем лише: холодильник, котел, стінка, посуд. Проте, вказана ОСОБА_2 вартість даних об`єктів спірного майна значно відрізняється від зазначеної у позовних вимогах ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2020 року у справі № 638/9020/14.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підставі яких суд мав би можливість встановити час, джерела походження та правові підстави набуття у власність кожного з об`єктів спірного майна, його дійсну вартість на час вирішення спору, а також фактичну наявність кожного із об`єктів спірного майна.

У постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Суд звертає увагу, згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості а також кожна сторона повина довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Так ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом

Оскільки, ні позивач а ні відповідачка не надали належних доказів щодо оцінки вартості спірного майна, у тому числі висновок експерта, що виключає можливість встановити суду реальну вартість даного майна на час розгляду справи. В результаті чого неможливо поділити спільного майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, в рівних частинах.

Також не надано доказів часу придбання майна.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В судовому засіданні не доведено завдання матеріальної шкоди відповідачкою та не доведена її вина у вчиненні шкоди.

Отже, підстави для стягнення матеріальної шкоди також відсутні.

Всупереч вимог ст.ст.12, 43, 81, 83 ЦПК України ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів набуття у спільну сумісну власність подружжя за час перебування у шлюбі та нанесення матеріальної шкоди, вказаного ним майна з визначенням його індивідуальних ознак, доказів його вартості та варіанту реального поділу з дотриманням положень ч.ч.2,3 ст.71 СК України, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Дане вирішення справи не є перешкодою для ОСОБА_1 звертатися, згідно вимог ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та законних інтересів в порядку, встановленому цим Кодексом, вживаючи заходи по усуненню недоліків в організації реалізації цих прав, допущених при подачі цього позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 19, 81, 82, 83, 142, 200, 206, 258, 259, 263 - 265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 325, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та відшкодування матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями фізичної особи - відмовити у повному обсязі.

Повне рішення складено 14.01.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий:В. І. Зінкін