КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/3654/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з неї на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 лютого 2017 року та до досягнення повноліття, виданий 07 серпня 2019 року про що було видано виконавчий лист №759/12679/16-ц, який перебуває на примусовому виконанні у відділі ДВС.

ОСОБА_2 вказувала, що у зв`язку із тривалим розглядом справи у суді в неї утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Починаючи з пред`явлення виконавчого листа з неї регулярно утримуються аліменти на користь дітей у розмірі 50% її місячного доходу. Проте, позивачка була особою з інвалідністю ІІ групи і не могла працювати понаднормово та отримувати додатковий дохід, щоб погасити заборгованість. Крім того, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я їй була надана І група інвалідності з 16 червня 2020 року.

Відтак, позивачка потребує постійної сторонньої допомоги та не може працювати й отримує тільки пенсію по інвалідності.

Станом на 31 серпня 2020 року розмір заборгованості позивачки по ВП №59766815 відкритому у Святошинському РВДВС у м. Києві складає 58 989,97 грн.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 просила суд зменшити розмір аліментів та стягнути з неї на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в твердій грошовій валюті в розмірі 1000 грн щомісячно. Звільнити її від сплати заборгованості в розмірі 58 989,97 грн та звільнити від сплати судового збору.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Зменшено розмір аліментів та змінено спосіб їх присудження. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн на кожного. Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості в розмірі 58 989, 97 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої вказує, що оскаржуване судове рішення прийняте з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому просить апеляційний суд скасувати заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Так, апелянт вказує, що не скористався своїм правом та не подав відзив на позов, оскільки 13 лютого 2021 року він отримав лише ухвалу про відкриття провадження без копії позовної заяви з додатками, про що ним заявлялось до суду до моменту ухвалення оскаржуваного рішення.

Крім того, справу було розглянуто у спрощеному порядку, що позбавило відповідача можливості надати пояснення по суті справи.

Що ж до зменшення розміру аліментів та зміни способу їх присудження, апелянт наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 182 ЦПК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Так, станом на день ухвалення рішення судом, прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становив 2 395 грн на дитину.Таким чином мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину на час розгляду справи становив 1 197,50 грн.

В позові ОСОБА_2 просила зменшити розмір аліментів до 500 грн на одну дитину, а суд в оскаржуваному рішенні встановив аліменти на рівні 1000 грн на одну дитину, що менше від встановленого законом гарантованого мінімального розміру аліментів та є недопустимим.

ОСОБА_1 вважає, що зміна способу присудження аліментів здійснюється виключно з ініціативи отримувача аліментів, платник аліментів не має право ініціювати зміну способу їх стягнення, а лише зменшити чи збільшити сам розмір аліментів, присуджений судом у певному вигляді (відсоток від доходів або у твердій грошовій сумі), тому судом не вірно застосовано норми матеріального права, зокрема ст. 184 та 192 СК України, прийнято рішення, що суперечить вказаним нормам.

Також апелянт зазначає, що позивач обґрунтовує необхідність і право на звільнення від сплати заборгованості по аліментам тим, що на її думку заборгованість виникла у зв`язку із хворобою, неможливістю працювати, фінансовими труднощами, але вказане нею у позові не відповідає дійсності, оскільки на час розгляду справи та прийняття рішення 15 травня 2019 року та відкриття виконавчого провадження у серпні 2019 року ОСОБА_2 знала про обов`язок утримувати дітей, добровільно не виконувала рішення суду, була працездатна та працювала і паралельно отримувала пенсію як інвалід 3 групи.

Таким чином, апелянт вважає, що заборгованість виникла не через погіршення стану її здоров`я та фінансових складностей, а через невиконання рішення суду.

Разом з тим, як зазначено в оскаржуваному заочному рішенні та встановлено судом, ОСОБА_2 була надана І група інвалідності тільки з 16 червня 2020 року, а до цього часу вона був працездатною та працювала, паралельно отримуючи пенсію. Основна сума боргу вже існувала до надання ОСОБА_2 . І групи інвалідності.

Окрім того, ОСОБА_1 звертає увагу, що ОСОБА_2 була власником 1/3 частини трьохкімнатної квартири загальною площею 81,7 кв.м., що знаходилась за адресою АДРЕСА_1 , іншими 2/3 частинами володіла її мати ОСОБА_5 . В подальшому, в листопаді 2018 року дана квартира була продана і ОСОБА_2 отримала значний дохід і вже тоді і в подальшому мала фінансові можливості добровільно утримувати дітей, сплачувати аліменти та погасити заборгованість.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 мотивував своє рішення тим, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Суд першої інстанції зазначив, що на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів позивач в позові посилається на те, що за станом здоров`я змінився її матеріальний стан, вона не може працювати та потребує сторонньої допомоги, на підтвердження чого було надано відповідні документи. Враховуючи, що у ОСОБА_2 було виявлено тяжку хворобу, вона потребує сторонньої допомоги, а також те, що їй було встановлено І групу по інвалідності, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення її позовних вимог щодо звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитись із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 травня 2019 року основний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визначено місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 лютого 2017 року та до досягнення дітьми повноліття (а.с.4).

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Святошинського РВДВС у м. Києві від 05 травня 2020 року ВП №59766815 за наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки накладено штраф на ОСОБА_2 у розмірі 16 105,99 грн (а.с.5-6).

Згідно довідки розрахунку заборгованості від 31 серпня 2020 року ВП №59766815 заборгованість ОСОБА_2 щодо сплати аліментів станом на 31 березня 2020 року становила 53 686,66 грн (а.с.9).

Згідно виписки з історії хвороби №4209 стаціонарного хворого ОСОБА_2 , встановлено діагноз розсіяний склероз, рецидивуючо-ремітуюча форма, у вигляді лівосторонньої пірамідної недостатності, мозочкової атаксії, порушення функції тазових органів з центральним типом, судомний синдром (а.с.10).

В матеріалах справи також міститься довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №432661 серії 12ААБ ОСОБА_2 має групу інвалідності перша Б з 16 червня 2020 року та потребує сторонньої допомоги (а.с.11).

Судом встановлено, що згідно довідки розрахунку заборгованості від 06 квітня 2021 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 квітня 2021 року у розмірі 65 918,16 грн (а.с.26-27).

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Відповідно до положень статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до положень статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому суд має виходити з матеріального становища обох сторін.

Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/або про сплату аліментів між сторонами не укладалися.

Так, апеляційний суд звертає увагу, що позивачем було заявлено позовну вимогу про зміну розміру та способу утримання аліментів, які утримуються із неї на користь ОСОБА_1 на утримання їх двох спільних дітей, однак, відповідно до положень ст.181 СК України виключно одержувачу аліментів належить право на зміну способу стягнення аліментів. Таким чином, суд позбавлений можливості змінити спосіб стягнення аліментів на підставі поданої заяви ОСОБА_2 .

Апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи не містять заяви від одержувача аліментів ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму.

Таким чином, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 щодо зміни способу стягнення аліментів було порушено вимоги статті 181 СК України, оскільки спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Правові висновки щодо неможливості зміни способу стягнення аліментів за заяву платника аліментів містяться в постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18 (провадження № 61-22317св19).

Щодо заявлених позовних вимог в частині зменшення розміру аліментів, які підлягають до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та щодо звільнення ОСОБА_2 від заборгованості по аліментам, то слід зазначити наступне.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів (постанова Верховного Суду від 29 січня 2021 року в справі № 303/369/20, провадження № 61-17250св20).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, відповідно до положень частини 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Системний аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що ОСОБА_2 надала до суду документи, що свідчать про те, що починаючи з 16 червня 2020 року їй було встановлено І групу інвалідності, у зв`язку із чим вона потребує сторонньої допомоги та не має можливості працювати та отримувати дохід, зокрема й для сплати аліментів на утримання дітей.

Враховуючи вказане погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо зменшення розміру аліментів й вважає за необхідне зменшити їх розмір з 1/3 на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 листопада 2020 року та до досягнення дітьми повноліття.

Крім того, апеляційний суд не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_2 від наявної заборгованості зі сплати аліментів.

Так, позивач в цій частині обґрунтовує свої вимоги тим, що їй було встановлено І групу інвалідності й вона потребує сторонньої допомоги та не має змоги працювати та отримувати дохід.

Разом з тим, відповідно до довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №432661 серії 12ААБ ОСОБА_2 має групу інвалідності перша Б з 16 червня 2020 року та потребує сторонньої допомоги (а.с.11).

Таким чином, ОСОБА_2 тільки починаючи з 16 червня 2020 року отримала статус особи з І групою інвалідності, а до цього часу мала змогу працювати та отримувати дохід, що свідчить про те, що наданими до суду документами підтверджується наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_2 від заборгованості зі сплати аліментів, починаючи після 16 червня 2020 року.

Враховуючи, що відповідно до довідки розрахунку заборгованості від 31 серпня 2020 року ВП №59766815 заборгованість ОСОБА_2 щодо сплати аліментів станом на 31 березня 2020 року становила 53 686,66 грн, а за квітень 2020 року - 1261,60 грн, травень 2020 року - 1261 грн, що в загальному становить 56 209,26 грн, то вказаний розмір заборгованості ОСОБА_2 має сплатити на користь ОСОБА_1 на утримання їх спільних дітей (а.с.9).

Таким чином, враховуючи заявлені позовні вимоги, а також уточнення вимог у поданій заяві від 07 квітня 2021 року (а.с.25), апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_2 слід звільнити від заборгованості за сплати аліментів у розмірі 10 723,52 грн за період з червня 2020 року по березень 2021 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції неможна вважати законним та обґрунтованим, а тому останнє підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про часткове задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Зменшити розмір аліментів, які визначенні рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 травня 2019 року, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 листопада 2020 року та до досягнення дітьми повноліття.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості з аліментів у розмірі 10 723,52 грн за період з червня 2020 року по березень 2021 року.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв