Ухвала

10 січня 2022 року

м. Київ

справа № 527/2177/19

провадження № 61-20682ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянувшикасаційну скаргу Приватного підприємства «Агрофірма «Славутич» на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Агрофірма «Славутич», за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення коштів за вимушений прогул при затримці виконання рішення про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства «Агрофірма «Славутич» (далі - ПП «Агрофірма «Славутич»), за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення коштів за вимушений прогул при затримці виконання рішення про поновлення на роботі.

Позов мотивований тим, що рішенням від 29 травня 2019 року Глобинський районний суд Полтавської області визнав її звільнення від 06 листопада 2017 року незаконним та поновив її на посаді головного бухгалтера ПП «Агрофірма «Славутич».

Постановою від 26 вересня 2019 року Полтавський апеляційний суд рішення суду першої інстанції залишив без змін.

ПП «Агрофірма «Славутич» наказом від 18 червня 2019 року № 354 поновило позивача на посаді головного бухгалтера, однак відповідного запису в трудову книжку не здійснило.

Згідно з наказом «Про скорочення штату та внесення змін до штатного розпису» від 20 червня 2019 року № 355 внесені зміни до штатного розпису ПП «Агрофірма «Славутич» з 28 серпня 2019 року, скоротивши одну штатну одиницю головного бухгалтера.

Наказом від 28 серпня 2019 року № 359 ПП «Агрофірма «Славутич» звільнило ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України за відсутності в ПП «Агрофірма «Славутич» вільних посад.

Тому позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ ПП «Агрофірма «Славутич» від 28 серпня 2019 року № 359 про її звільнення з посади головного бухгалтера ПП «Агрофірми «Славутич», поновити на цій посаді з дати звільнення, а саме з 28 серпня 2019 року та стягнути з ПП «Агрофірма «Славутич» середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 30 травня 2019 року до 15 грудня 2020 року включно в сумі 57 746,04 грн, 50 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, понесені витрати на проведення психологічного дослідження при діагностиці моральної шкоди у сумі 4 000,00 грн.

Рішенням від 28 липня 2021 року Глобинський районний суд Полтавської області позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визнав незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера ПП «Агрофірма «Славутич».

Визнав незаконним та скасував наказ ПП «Агрофірма «Славутич» «Про звільнення ОСОБА_1 » від 28 серпня 2019 року № 359.

Поновив ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера ПП «Агрофірма «Славутич» з дати звільнення, а саме - з 28 серпня 2019 року.

У решті позову відмовив.

Стягнув з ПП «Агрофірма «Славутич» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі допустив до негайного виконання.

Постановою від 20 жовтня 2021 року Полтавський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково, рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 28 липня 2021 року скасував в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди та судових витрат, прийняв нове рішення в цій частині.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПП «Агрофірма «Славутич» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди та судових витрат задовольнив частково.

Стягнув з ПП «Агрофірма «Славутич» на користь ОСОБА_1 : середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 30 травня 2019 року до 15 грудня 2020 року включно в сумі 57 746,04 грн (з врахуванням податків та інших обов`язкових платежів до бюджету), 20 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди; 4 000,00 грн у відшкодування витрат на проведення психологічного дослідження при діагностиці моральної шкоди.

Стягнув з ПП «Агрофірма «Славутич» на користь держави судовий збір у розмірі 1 536,80 грн.

У решті рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 28 липня 2021 року залишив без змін.

У грудні 2021 року ПП «Агрофірма «Славутич» звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року.

Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, особа, яка подала касаційну скаргу, просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Однак, таке право на касаційне оскарження не є абсолютним та безумовним, скаржник зобов`язаний обґрунтувати причини такого звернення, що дозволяють ініціювати проведення судового розгляду справи в третій раз.

Так, у положенні частини «с» статті 7 Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, акцентується увага на тому, що скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Всі мотивування особи, яка подає касаційну скаргу, вже були предметом розгляду в судах двох інстанцій і не потребують додаткового перегляду.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) зазначила, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначений баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Малозначна справа як справа незначної складності є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанцій, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована у розділі «Загальні положення» цього Кодексу, яка поширюється і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому суд дослідив та взяв до уваги предмет та ціну позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також складність справи тазначення справи для сторін і суспільства.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що судове рішення, яке оскаржене, прийняте у малозначній справі, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства «Агрофірма «Славутич» на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Агрофірма «Славутич», за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення коштів за вимушений прогул при затримці виконання рішення про поновлення на роботі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська