ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1184/22 Справа № 201/3240/17 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, найменування якого наразі змінено на акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі АТ КБ ПриватБанк) про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, мотивуючи його тим, що в період з липня 2012 року по жовтень 2013 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено три договори строкового банківського вкладу в іноземній валюті, а саме: 23 липня 2012 року договір №SAMDN6794 «Стандарт, 12 місяців» з депозитним вкладом у розмірі 15 000 доларів США зі сплатою 10% річних; 05 лютого 2013 року договір №SAMDN3896 «Стандарт, 12 місяців» з депозитним вкладом у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою 10% річних; 14 жовтня 2013 рокудоговір №SAMDN370 «Стандарт, 12 місяців» з депозитним вкладом у розмірі 25 000 доларів США зі сплатою 7,5% річних.

Зазначав, що усі вищевказані договори містять положення про автоматичну пролонгацію їх дії на тих самих умовах, якщо на час пролонгації для даного типу договорів не буде встановлена інша відсоткова ставка, про що банк зобов`язаний письмово повідомити свого клієнта.

Вказував про те, що починаючи з жовтня 2014 року, він неодноразово звертався до відповідача на гарячу лінію банку з приводу розірвання договорів та повернення сум вкладів, у 2015 році звертався з письмовими заявами про повернення вкладів, проте вказані заяви були залишені без задоволення. 15 листопада 2016 року він знову звернувся з письмовою заявою до голови правління АТ КБ ПриватБанк про відмову від автоматичного продовження (пролонгації) дії договорів банківського вкладу, повернення суми вкладів, нарахованих відсотків, закриття та розірвання договорів. 14 лютого 2017 року звернувся з повторною заявою.

Посилаючись на те, що його права грубим чином порушуються просив суд стягнути з відповідача на свою користь суми банківських вкладів разом з нарахованими відсотками в загальному розмірі 79 779,43 доларів США, що станом на 27 лютого 2017 року еквівалентно 2 152 169,79 грн.; 3% річних за використання його грошових коштів за період з 15 листопада 2016 року по день звернення до суду з цим позовом в розмірі 682,24 доларів США, що станом на 27 лютого 2017 року еквівалентно 18 404,45 грн., та понесені судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року позовну заяву задоволено. Стягнуто з АТ КБ Приватбанк на користь ОСОБА_1 суми банківських вкладів разом з нарахованими відсотками, а саме: за договором №SAMDN66794 від 23 липня 2012 року в розмірі 21 454,92 долари США (15 000 доларів США вклад, 6 454,92 долари США відсотки); за договором №SAMDN3896 від 05 лютого 2013 року в розмірі 27 535,52 доларів США (20 000 доларів США вклад, 7 535,52 доларів США відсотки); за договором №SAMDN3707 від 14 жовтня 2013 року в розмірі 30 788,99 доларів США (25 000 доларів США вклад, 5 788,99 доларів США відсотки); а всього 79 779,43 доларів США, що еквівалентно 2 152 169 грн.79 коп. Вирішено питання стосовно судових витрат. Стягнуто з АТ КБ на користь ОСОБА_1 3% річних за використання його грошових коштів за період з 15 листопада 2016 року по день звернення до суду з позовом в розмірі 682,24 долари США. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач АТ КБ ПриватБанк, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи. Наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні докази наявності грошових коштів на депозитних рахунках та їх розміру. Щодо стягнення 3% річних, апелянт зазначає, що суд не встановив наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності та неправомірно стягнув 3% річних у доларах США, а не в національній валюті. Також апелянт не погоджується з розміром нарахованих процентів та вважає необґрунтованим стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року змінено в частині валюти стягнутих 3% річних за використання грошових коштів. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3% річних за використання грошових коштів за період з 15 листопада 2016 року по 27 лютого 2017 року в розмірі 18 942,26 грн. Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. скасовано та в цій частині відмовлено в задоволенні позовних вимог. В решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31 березня 2021 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення процентів за договорами банківського вкладу, 3% річних на підставі на підставі частини другої статті 625 ЦК України та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення сум вкладів за депозитними договорами залишено без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, з врахуванням висновків Верховного Суду, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» у відділенні, що розташоване в Україні, АР Крим, було укладено депозитні договори Стандарт 12 місяців та позивачем внесено грошові кошти для розміщення на депозитних вкладах на загальну суму 60 000 доларів США: за договором №SAMDN6794 від 23 липня 2012 року 15 000 доларів США під 10% річних на рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням № (т.1 а.с.13,198); за договором №SAMDN3896 від 05 лютого 2013 року 20 000 доларів США під 10% річних на рахунок № НОМЕР_2 , що підтверджується платіжним дорученням № (т.1 а.с.14,196) та за договором №SAMDN3707 від 14 жовтня 2013 року 25 000 доларів США під 7.5% річних на рахунок № НОМЕР_3 , що підтверджується платіжним дорученням № (т.1 а.с.15,200).

Вказані договори, згідно умов, зазначених у відповідному розділі, укладались на строк 366 днів. Усі вищевказані договори містять вимоги про автоматичну пролонгацію їх дії на тих же самих умовах, якщо на час пролонгації для даного типу договорів не буде встановлена інша процентна ставка, про що банк зобов`язаний письмово повідомити свого клієнта. Договори укладено і вони почали виконуватися.

На теперішній час термін дії вказаних договорів закінчився.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, закриття рахунків та розірвання договорів. Однак банк зазначені вимоги не виконав та грошові кошти не повернув, посилаючись на запровадження Національним Банком України надзвичайного режиму роботи в АРК Крим та м.Севастополі, що обмежує проведення банківських операцій (т.1 а.с.16,18,19,21,22).

На підтвердження укладення договорів депозитного вкладу №SAMDN6794, №SAMDN3896, №SAMDN3707 ОСОБА_1 надав оригінали заяв на оформлення вкладів та платіжні доручення про внесення коштів на депозитні рахунки банку, які були оглянуті судами першої та апеляційної інстанції. Вказані платіжні доручення містять: найменування банку (філію, відділення); дату здійснення касової операції, дату валютування; відомості про платника; призначення платежу; підпис працівника банку, який прийняв готівку; електронний цифровий підпис.

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із вимогою про виплату коштів з депозитних вкладів, відкритих на території Автономної Республіки Крим.

Листом від 05 жовтня 2015 року №20.1.0.0.0/7-20150930/7311 банк відмовив позивачу у виплаті вкладів та відсотків, посилаючись на складнощі з обслуговуванням депозитів і рахунків, що відкриті у кримських відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк» (т.1 а.с.16).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження факту виникнення між сторонами договірних правовідносин ОСОБА_1 надав договори банківського вкладу та квитанції про внесення коштів на депозитні рахунки банку, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні. Незважаючи на неодноразові вимоги позивача про виплату грошових коштів з нарахованими відсотками та розірвання договорів банківського вкладу, відповідач не виконав такого розпорядження клієнта і не надав доказів на підтвердження повернення коштів вкладнику. Оскільки ліквідація філій або припинення в будь-який спосіб їх діяльності не звільняє банк від виконання договірних зобов`язань, то ОСОБА_1 має право на отримання вкладів та процентів за період користування АТ КБ «Приватбанк» його коштами. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

З врахуванням того, що постановою Верховного Суду від 31 березня 2021 року рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення сум вкладів за депозитними договорами залишено без змін, оскаржуване судове рішення переглядається лише в частині стягнення процентів за договорами банківського вкладу, 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині вирішення позовних вимог в частині стягнення процентів за договорами банківського вкладу, 3% річних на підставі на підставі частини другої статті 625 ЦК України у зв`язку з наступним.

Так, відповідно до положень статей 526,530,598,599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку. Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку, або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником.

У разі, якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України.

Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України ).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц (провадження №14-64цс19).

Договори банківських вкладів, укладені між сторонами, не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовими вкладами у разі неналежного виконання зобов`язань за цими договорами після закінчення терміну їх дії, у зв`язку з чим на підставі частини другої статті 1070 ЦК України після пред`явлення позивачем вперше вимоги про повернення вкладів підлягають стягненню відсотки за ставкою, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

З матеріалів справи вбачається, що вперше з письмовою заявою про розірвання депозитних договір та повернення сум вкладів з нарахованими відсотками позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» 24 вересня 2015 року (т.1 а.с.16, т.2 а.с.101). В подальшому ним повторно направлялись аналогічні заяви (т.1 а.с.18-22).

Наказом АТ КБ «ПриватБанк» від 05 січня 2004 року №07 за підписом голови Правління банку, встановлена відсоткова ставка по вкладам «На вимогу» у розмірі 1% річних (т.2 а.с.102).

У розділі 2.8 Умов та правил надання банківських послуг АТ «КБ «Приватбанк» визначено, що розмір процентів за користування коштами на вкладному рахунку «до запитання» («на вимогу») становить 1% річних.

Таким чином по 24 вересня 2015 року включно за договорами банківських вкладів нараховуються проценти передбачені умовами договорів 10%,10%,15%.

Починаючи з 25 вересня 2015 року по 15 листопада 2016 року (у межах заявлених позовних вимог) проценти нараховуються за ставкою у розмірі 1 відсоток річних.

За договором №SAMDN6794 «Стандарт, 12 місяців» від 23 липня 2012 року з депозитним вкладом у розмірі 15 000 доларів США зі сплатою 10% річних, відсотки, які підлягають до стягнення, становлять 4 917,93 доларів США та розраховуються наступним чином: 15 000 (сума вкладу) х 10% (відсотки передбачені договором) : 365 (днів у році) х 1155 (дні за період з 23 липня 2012 року по 24 вересня 2015 року) = 4 746,57 доларів США; 15 000 (сума вкладу) х 1% ( розмір процентів за користування коштами на вкладному рахунку «до запитання» («на вимогу») : 365 х 417 (кількість днів з моменту звернення з першою письмовою заявою про повернення вкладу від 24 вересня 2015 року по 15 листопада 2016 року у межах заявлених позовних вимог) = 171,36 долар США; 4 746,57 + 171,36 = 4 917,93).

За договором №SAMDN3896 «Стандарт, 12 місяців» від 05 лютого 2013 року з депозитним вкладом у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою 10% річних, відсотки, які підлягають до стягнення, становлять 5 494,24 долари США та розраховуються наступним чином: 20 000 (сума вкладу) х 10% (відсотки передбачені договором) : 365 (днів у році) х 961 (дні за період з 05 лютого 2013 року по 24 вересня 2015 року) = 5 265,75 доларів США; 20 000 (сума вкладу) х 1% (розмір процентів за користування коштами на вкладному рахунку «до запитання» («на вимогу»): 365 х 417 (кількість днів з моменту звернення з першої письмовою заявою про повернення вкладу від 24 вересня 2015 року по 15 листопада 2016 року у межах заявлених позовних вимог)= 228,49 доларів США; 5 265,75 + 228,49 = 5 494,24).

За договором №SAMDN3707 «Стандарт, 12 місяців» від 14 жовтня 2013 року з депозитним вкладом у розмірі 25 000 доларів США зі сплатою 7,5% річних, відсотки, які підлягають до стягнення, становлять 3 932,87 долари США та розраховуються наступним чином: 25 000 (сума вкладу) х 7,5% (відсотки передбачені договором): 365 (днів у році) х 710 (дні за період з 14 жовтня 2013 року по 24 вересня 2015 року) = 3 647,26 доларів США; 25 000 (сума вкладу) х 1% (розмір процентів за користування коштами на вкладному рахунку «до запитання» («на вимогу»): 365 х 417 (кількість днів з моменту звернення з першої письмовою заявою про повернення вкладу від 24 вересня 2015 року по 15 листопада 2016 року у межах заявлених позовних вимог) = 285,61 доларів США; 3 647,26 + 285,61 = 3 932,87).

При вирішенні питання про нарахування трьох процентів річних за частиною другою статті 625 ЦК України колегія суддів керується таким.

Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524,533535,625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Колегія суддів враховує, що грошове зобов`язання між сторонами виражене в іноземній валюті доларах США, тому при розрахунках процентів та інших стягнень за основу береться розрахунок заборгованості в доларах США, що відповідає практиці Великої Палати Верховного Суду та підтверджується таким.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

У статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України.

Однак заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено в договорі, чинне законодавство не містить.

З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта єдиний законний платіжний засіб на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема вкладу, не суперечить чинному законодавству.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18), від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц (провадження №14-600цс18), від 12 грудня 2018 року у справі №757/6367/13-ц (провадження №14-422цс18) від 16 січня 2019 року у справах №373/2054/16 (провадження №14-446цс18) та №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18).

Отже, як вклад, так і нарахування на нього мають здійснюватися в тій валюті, яка була внесена на банківські рахунки фізичними особами, і при розрахунку трьох процентів річних має братися за основу розмір заборгованості, визначений в іноземній валюті.

Такий висновок зроблено й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справах №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) та №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18).

З врахуванням викладеного порядок обчислення трьох процентів річних здійснюється за наступною формулою: сума вкладу за депозитними договорами х на кількість днів прострочення виконання зобов`язання (з врахуванням заявлених позовних вимог) х 3 (розмір процентів, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України) : 100: 365 (днів у році).

За договором №SAMDN6794 «Стандарт, 12 місяців» від 23 липня 2012 року з депозитним вкладом у розмірі 15 000 доларів США три проценти річних, які підлягають до стягнення, становлять 126,98 доларів США (15 000 х 103 х 3 : 100 : 365).

За договором №SAMDN3896 «Стандарт, 12 місяців» від 05 лютого 2013 року з депозитним вкладом у розмірі 20 000 доларів США три проценти річних, які підлягають до стягнення, становлять 169,31 доларів США (20 000 х 103 х 3 :100:365).

За договором №SAMDN3707 «Стандарт, 12 місяців» від 14 жовтня 2013 року з депозитним вкладом у розмірі 25 000 доларів США три проценти річних, які підлягають до стягнення, становлять 211,64 доларів США (25 000 х 103 х 3 :100:365).

Таким чином з відповідача на користь позивача до стягнення за договором №SAMDN6794 «Стандарт, 12 місяців» від 23 липня 2012 року підлягаються відсотки у розмірі 4 917,93 доларів США та 3% річних у розмірі 126,98 доларів США, усього 5 044,91 долари США. За договором №SAMDN3896 «Стандарт, 12 місяців» від 05 лютого 2013 року до стягнення підлягаються відсотки у розмірі 5 494,24 долари США та 3% річних у розмірі 169,31 доларів США, усього 5 663,55 долари США. За договором №SAMDN3707 «Стандарт, 12 місяців» від 14 жовтня 2013 року до стягнення підлягаються відсотки у розмірі 3 932,87 долари США та 3% річних у розмірі 211,64 доларів США, усього 4 144,51 долари США.

Оскільки судом першої інстанції в частині вирішення позову про стягнення процентів за договорами банківського вкладу, 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України допущені порушення норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цієї частини позовних вимог.

Крім того, суду першої інстанції, стягуючи з банку на користь держави судовий збір у розмір 3 654 грн., не врахував, що такий розподіл проведений з порушення вимог Закону України «Про судовий збір», а тому колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції.

Так, позовну заяву подано в березні 2017 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб 1 600 грн.) (підпункт 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на дату подання позовної заяви у даній справі).

Позовні вимоги заявлені в розмірі 80 461,67 доларів США, що еквівалентно 2 170 574,24 грн., тому судовий збір за подання позовної заяви в даному випадку становив 8 000 грн. (2 170 574,24 грн. х 1% (але не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 8 000 грн.).

У відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З врахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково та стягнуто на його користь вказаною постановою та рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська, в частині яка була залишена без змін постановою Верховного Суду від 31 березня 2021 року, загалом 74 852,97 долари США з відповідача АТ КБ ПриваБанк, тобто задоволено позов на 93,02 відсотки, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 7 441,60 грн. (74 852,97 х 100% : 80 461,67 = 93,02%; 8 000 х 93,02 : 100 = 7 441,60).

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення процентів за договорами банківського вкладу, 3% річних та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про стягнення процентів за договорами банківського вкладу, 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк () на корить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ):

- проценти за договором №SAMDN6794 від 23 липня 2012 року в розмірі 4 917,93 доларів США та 3% річних, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, у розмірі 126,98 доларів США, усього стягнути 5 044,91 долари США.

- проценти за договором №SAMDN3896 від 05 лютого 2013 року у розмірі 5 494,24 долари США та 3% річних, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, у розмірі 169,31 доларів США, усього стягнути 5 663,55 долари США.

- проценти за договором №SAMDN3707 від 14 жовтня 2013 року у розмірі 3 932,87 долари США та 3% річних, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, у розмірі 211,64 доларів США, усього стягнути 4 144,51 долари США.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на корить держави судовий збір у розмірі 7 441,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.