Справа № 373/830/21
Номер провадження 2-н/373/23/22
УХВАЛА

про самовідвід

12 січня 2022 року м. Переяслав

Суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Свояк Д.В., розглянув заяву судді Свояка Д.В. про самовідвід у цивільній справі за заявою Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу.

У заяві про самовідвід вказано, що ухвалою суду від 25.05.2021 позивачу було відмовлено у видачі судового наказу у зв`язку з тим, що в порушення ст. 163 ЦПК України представником заявника не надано доказів укладення договору про надання ОСОБА_1 послуг теплопостачання, заборгованість за які просить стягнути заявник, та доказів надання таких послуг. Крім того, відсутні докази належності боржнику квартири, до якої, за твердженням стягувача, надавалися послуги теплопостачання.

Постановою Київського апеляційного суду від 02.11.2021 зазначену ухвалу суду скасовано та повернуто справу для продовження розгляду. Ця постанова мотивована тим, що вимога процесуального закону про необхідність долучення договору у письмовій (електронній) формі (п.3 ч.3 ст. 163 ЦПК України) пов`язана із положеннями п.7 ч.1 ст.161 ЦПК України і стосується заявлених вимог до юридичної особи або фізичної особи-підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В даному пункті, дійсно, передбачене обов`язкове долучення заявником письмового (електронного) екземпляру договору.

При цьому, зазначено про врахування «позицій», викладених у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 у справі №6-2951цс15, від 06 листопада у справі №642/2858/16 (61-26204св18), та підтверджена у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16.

Також, Київський апеляційний суд у постанові від 02.11.2021 встановив обставину доведеності факту постачання заявником теплоенергії до квартири АДРЕСА_1 , споживачем послуг у якій є боржник ОСОБА_1 , зважаючи на доведеність факту наявності заборгованості по наданим їй послугам.

Однак, у постанові не зазначено, на підставі яких доказів встановлено цю обставину - постачання заявником теплоенергії до квартири та наявності заборгованості по наданим послугам.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, на яке зроблено посилання у постанові від 02.11.2021, викладено висновок про те, що питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

Також, у постанові від 02.11.2021 не зазначено, яким чином спростовується підстава для відмови у видачі судового наказу, зазначена в ухвалі суду від 25.05.2021, - відсутність доказів належності боржниці квартири, до якої, за твердженням стягувача, надавалися послуги теплопостачання.

Рішення по суті вимог заявника Київським апеляційним судом не приймалося, а передано справу для продовження судового розгляду.

Також, у заяві про видачу судового наказу зазначено, що послуги з централізованого опалення житлового будинку АДРЕСА_2 надаються КП КОР «Переяслав-Хмельницьктепломережа». Однак, у цій же заяві вказано, що право вимоги боргів дебіторів перед першою групою споживачів за надані комунальні послуги теплопостачання КП КОР «Переяслав-Хмельницьктепломережа» набуло на підставі договору від 18.01.2021 №10 від КП «Управляюча компанія «ВУЖКГ» Переяслав-Хмельницької міської ради (яке змінило назву 16.01.2020) про відступлення права вимоги.

Водночас, будь-яких доказів виникнення в КП «Управляюча компанія «ВУЖКГ» Переяслав-Хмельницької міської ради права вимоги до ОСОБА_1 щодо послуг теплопостачання та підстав для цього, до заяви про видачу судового наказу не надано.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підстави звільнення від доказування, визначені у ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, не можуть бути застосовані у цій справі, зважаючи на те, що постанова Київського апеляційного суду від 02.11.2021 ухвалена у цій же справі, а не іншій, як це зазначено у вказаних положеннях закону.

Відповідно до положень ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

При цьому, ЦПК України не містить норм щодо обов`язковості вказівок, які містяться в постанові суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 8 та ч. 9 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

За вищенаведених обставин, враховуючи підстави постановлення ухвали судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Свояка Дмитра Віталійовича від 25.05.2021 та обставини, зазначені у постанові Київського апеляційного суду від 02.11.2021, продовження судового розгляду заяви Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 суддею Свояком Дмитром Віталійовичем створить передумови для сумнівів в об`єктивності судді у частині оцінки доказів, доданих до заяви, на предмет їх достатності для розгляду заяви, незважаючи на те, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 167 ЦПК України у судовому наказі зазначається повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Отже вбачається наявність підстав для задоволення заяви про самовідвід судді.

З врахуванням вищевикладеного, керуючись ч. 9 ст. 40, ч. 1 ст. 41 ЦПК України, ?

постановив:

Заяву про самовідвід судді Свояка Д.В. по справі за заявою Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу задовольнити.

Матеріали справи направити до канцелярії суду для визначення судді для розгляду справи в порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: Д. В. Свояк