Номер провадження по справі 2/387/34/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 січня 2022 року смт Добровеличківка
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі :
головуючого судді Майстера І.П.
за участю секретаря судового засідання Косюг І.В.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Тишківська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання особи такими, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначив, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №260202055 від 07.06.2021. Відповідачі по справі є його колишньою дружиною та сином. Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу, шлюб між ними розірвано 11.08.2008. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не проживають з 2008 року в будинку позивача, не приймають участі у витратах на утримання будинку, однак зняти з реєстрації місця свого проживання в будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не бажають, що порушує право власності позивача.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Також позивач зазначив, що з дружиною він розвівся у 2008 році та з того часу з нею не проживав. Зазначений будинок ним приватизований та він є єдиним власником будинку, що підтверджується матеріалами судової справи. Наявність реєстрації відповідачів позбавляє можливості належним чином реалізувати своє право користування житлом.
Відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися про день, час та місце слухання справи повідомлені вчасно, належним чином, заперечень суду не надавали.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Тишківська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області,представника в судове засідання не забезпечили, про день, час та місце слухання справи повідомлені вчасно належним чином, надали до суду заяву про слухання справи без участі представника Тишківська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області.
Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Зі змісту свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 11.08.2008, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Добровеличківського районного управління юстиції встановлено, що ОСОБА_1 розірвав шлюб з ОСОБА_2 , актовий запис №87 ( а.с.6).
З виписки із погосподарської книги №844 від 27.05.2021, виданої Тишківською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області встановлено, що відповідно до погосподарського обліку Тишківської сільської ради на 2021-2025 роки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є головою двору, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.7).
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 260202055 від 07.06.2021 встановлено, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 ( а.с.8).
Із технічного паспорту на садибний ( індивідуальний) житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що замовником технічної документації є ОСОБА_1 ( а.с.9-11).
З архівної довідки №1 від 12.01.2018 встановлено, що за архівними даними реєстрованих книг КП "БМБТІ" за станом до 01.01.2013 будинок за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 ( а.с.12).
З рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04.06.2008 встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюб розірвано ( а.с.14).
З рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08.01.2009 встановлено, що з ОСОБА_1 стягувались аліменти на навчання доньки ОСОБА_5 ( а.с.15).
Зі змісту довідки, виданої Тишківською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області від 19.07.2021 №937, встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але не проживає за вказаною адресою ( а.с.16).
З довідки виданої Тишківською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області від 19.07.2021 №958 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно зареєстрований та постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 , до складу його сім`ї входить син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований але не проживає ( а.с.17).
З листів адресованих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 19.07.2021 встановлено, що ОСОБА_1 направляв повідомлення про добровільне зняття з реєстрації відповідачів ( а.с.19-20).
Також в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надав показання, що знайомий з позивачем тривалий час та часто буває в гостях у ОСОБА_1 та близько 12 років із ним за адресою АДРЕСА_1 , не проживали ні колишня дружина ОСОБА_2 , ні його син ОСОБА_3 .
Свідок ОСОБА_7 надав показання, що з 2013 року проживав через дорогу від місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . З 2017 року він змінив місце проживання, однак із спілкування з позивачем, то з ним ніхто не проживає до цього часу.
Суд зазначає, що подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Суд зазначає, що поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.
Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку.
Згідно з ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом.
Згідно з ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином відповідачі понад встановлений законом термін - понад рік без поважних причин не проживають в житловому будинку, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не зверталися, обов`язок щодо сплати комунальних послуг не несли, відтак останні які зареєстровані мешканецями у будинку втратили право користуватися цим житлом.
Поважні причини відсутності відповідачів в спірному будинку понад встановлені строки судом не встановлені.
Факт перебування на реєстраційному обліку відповідачів в домоволодінні позивача позбавляє останнього можливості розпоряджатися належним йому на праві приватної власності будинком.
Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Аналізуючи зібрані у справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом та зняття з реєстрації за місцем проживання , що належить позивачеві .
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути з відповідачів із кожного окремо у розмірі 908 ( дев`ятсот вісім ) гривень 00 копійок.
Керуючись ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 2, 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою що втратила право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким що втратив право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908 ( дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 908 ( дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Тернівка Новоархангельського району Кіровоградської області, житель АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 , жителька АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній.
відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній.
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Тишківська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області (село Тишківка Новоукраїнського району Кіровоградської області вулиця Центральна,3).
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення ( виклику ) учасників справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області Майстер І. П.