Провадження № 22-ц/812/182/22

П О С Т А Н О В А

іменем України

11 січня 2022 року м. Миколаїв

справа № 473/790/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Тищук Н.О.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Івановою Наталею Михайлівною,

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухваленого 20 жовтня 2021 року під головуванням судді Вуїва О.В., в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складене 25 жовтня 2021 року, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У березні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Позивач зазначав, що 21 жовтня 2020 року близько 10 години 30 хвилин у м. Миколаєві ОСОБА_2 керував транспортним засобом «DAF 85 CF», номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом з номерним знаком НОМЕР_2 на прилеглій території до буд. №6/7 по вул. Авангардній на закритій території «Нової пошти», починаючи рух заднім ходом, не впевнився в безпеці свого маневру та допустив наїзд на автомобіль «ВАЗ 2105», номерний знак НОМЕР_3 , який зупинився позаду нього, під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «ВАЗ 2105», номерний знак НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2020 року ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як володільця транспортного засобу «DAF 85 CF», номерний знак НОМЕР_1 застрахована в ТДВ «СК «Гардіан» з лімітом страхової виплати за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130 000 грн та встановленої франшизи у розмірі 2 600 грн.

Позивач зазнав матеріальної шкоди внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу. Вартість відновлювального ремонту його автомобіля з врахуванням зносу без ПДВ становить 4626,03 грн.

Страховик повністю виконав умови договору страхування, сплативши на його користь 2 026,03 грн страхового відшкодування.

Посилаючись на те, що оскільки відповідач залишок завданої шкоди у розмірі 2 600 грн на користь позивача в добровільному порядку, в тому числі за неодноразовими пропозиціями позивача, не відшкодував, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 вказану шкоду.

Крім цього позивач зазначав, що внаслідок пошкодження належного йому майна він зазнав моральних страждань, що були обумовлені неможливістю використання автомобіля за призначенням протягом тривалого часу, необхідністю його відновлення. Грошовий еквівалент моральної шкоди, з врахуванням характеру пошкоджень та поведінки відповідача, який в добровільному порядку завдану матеріальну шкоду не відшкодував, усі пропозиції щодо добровільного врегулювання спору ігнорував, що призвело до додаткових зусиль та витрат позивача, оцінив в 5 000 грн, які позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 1 816 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Узагальнені доводи інших учасників

Під час розгляду справи відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому не заперечував щодо задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди, однак просив у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити за недоведеністю.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не надано детальний розрахунок понесених витрат на правничу допомогу, а тому їх розмір є необґрунтовано завищеним, не співмірним з ціною позову та характером наданих представником позивача послуг.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2021 року позов задоволений частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування матеріальної шкоди 2600 грн, в порядку відшкодування моральної шкоди 3000 грн, а також 1452,80 грн судового збору та 3500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції щодо відшкодування матеріальної шкоди мотивовано тим, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме винною особою в повному обсязі, а тому відповідач, який винний у скоєній дорожньо-транспортної пригоди, має сплатити на користь позивача документально підтверджений залишок невідшкодованої страховиком шкоди (франшиза) у розмірі 2600 грн; рішення суду щодо відшкодування моральної шкоди мотивовано тим, що враховуючи встановлені обставини, характер, обсяг, тривалість страждань позивача та вимушених змін у його житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, зокрема характер пошкоджень автомобіля, які не є значними, можливість його обмеженого використання за призначенням після часткового відновлення (отримання страхового відшкодування), відсутність передумов для добровільного відшкодування відповідачем завданої матеріальної шкоди протягом тривалого часу, суд вважає достатнім, адекватним та справедливим присудження позивачу відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 грн; щодо стягнення витрат на правничу допомогу рішення суду мотивоване тим, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Зокрема, він не є співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та потраченого часу (складанням позову, відповіді на відзив та клопотань про участь у справі в режимі відеоконференції; участю у підготовчих засіданнях та одному судовому (докази надання інших послуг матеріали справи не містять)), а також ціною позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Іванова Н.М., посилаючись на незаконність вказаного судового рішення, порушення судом норм процесуального права в частині ухвалення рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, просила рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Узагальненні доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу не врахував реально витрачений адвокатом час представництво інтересів клієнта. Крім того, судом не дотримано принципу змагальності сторін, сторона відповідача при заявлені клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу не надала доказів неможливості відшкодування таких витрат.

Узагальненні доводи інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений судом строк, до апеляційного суду не надійшло.

2. Мотивувальна частина

Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 21 жовтня 2020 року близько 10 години 30 хвилин в м. Миколаєві ОСОБА_2 керував транспортним засобом «DAF 85 CF», номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом з номерним знаком НОМЕР_2 на прилеглій території до буд. №6/7 по вул. Авангардній на закритій території «Нової пошти», починаючи рух заднім ходом, не впевнився в безпеці свого маневру та допустив наїзд на автомобіль «ВАЗ 2105», номерний знак НОМЕР_3 , який зупинився позаду нього, під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «ВАЗ 2105», номерний знак НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2020 року відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як володільця транспортного засобу «DAF 85 CF», номерний знак НОМЕР_1 застрахована в ТДВ «СК «Гардіан» з лімітом страхової виплати за шкоду, заподіяну майну в 130000 грн. та встановленої франшизи у розмірі 2600 грн.

Позивач зазнав матеріальної шкоди внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу «ВАЗ 2105», номерний знак НОМЕР_3 . Вартість, необхідних для відновлення автомобіля до попереднього стану ремонтних робіт, становить 4626,03 грн.

Страховик повністю виконав умови договору страхування, сплативши на користь ОСОБА_1 2026,03 грн страхового відшкодування.

Залишок завданої шкоди у розмірі 2600 грн. відповідачем на користь позивача в добровільному порядку не відшкодований.

Звертаючись із цим позовом до суду, позивач, крім вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 2600 грн та 5000 грн відповідно, просив також стягнути з відповідача судові витрати, зокрема, 15000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Із матеріалів справи вбачається, що 03 березня 2021 року між адвокатом Івановою Н.М. та ОСОБА_1 (замовник) укладено договір про надання правової допомоги (далі - договір), згідно з умовами якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором у Вознесенському міськрайонному суді Миколаївської області, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

Згідно з пунктом 3 цього договору розмір гонорару становить 15000 грн , які сплачуються замовником відразу після підписання цього договору у повному обсязі.

Надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Івановою Н.М. у межах цивільної справи № 473/790/21 підтверджується також ордером ВЕ № 1031853 від 05 березня 2021 року.

Відповідно до квитанції №9 від 03 березня 2021 року адвокатом Івановою Н.М. прийнято від ОСОБА_1 15000 грн за правничі послуги за договором від 03 березня 2021 року.

Позиція апеляційного суду

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним, зокрема, з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються також з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження 14-26цс21), у постанові Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц.

Заперечуючи щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 зазначав, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтовано завищеним та не співмірним з ціною позову.

При цьому, позиція відповідача у справі зводилась до того, що він взагалі погоджувався з вимогами про стягнення матеріальної шкоди, та лише заперечував щодо моральної шкоди за недоведеністю.

Із матеріалів справи вбачається, що адвокатом Івановою Н.М. по даній справі готувалася позовна заява (а.с. 1-6); був сформований витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 16); складалася відповідь на відзив (а.с. 64-65), а також адвокат приймала участь у судових засіданнях в суді першої інстанції 19 травня, 04 червня, 25 червня та 20 жовтня 2021 року, сумарна кількість часу 4 години 25 хвилин (а.с. 60, 70, 82-83, 95-100).

Разом з апеляційною скаргою позивач надіслав розрахунок вартості послуг від 3 березня 2021 року, акт прийому-здачі виконаних робіт та остаточний розрахунок від 20 жовтня 2021 року, які є додатком до договору про надання правової допомоги від 3 березня 2021 року.

Між тим, будь яких пояснень - чому ці документи не були надані до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до вимог частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За такого, колегія суддів не приймає до уваги зазначені вище документи, додані до апеляційної скарги.

Таким чином, враховуючи приписи частини четвертої статті 137 ЦПК України щодо врахування співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, з огляду на рівень складності справи та ціни позову, з урахуванням засад розумності та справедливості у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн є обґрунтованим.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу не врахував реально витрачений адвокатом час на представництво інтересів клієнта, та судом не дотримано принципу змагальності сторін під час прийняття оскаржуваного рішення, є необґрунтованими з огляду на вищевикладене.

Таким чином, апеляційна скарга не містить доводів, які б спростували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог процесуального права в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення в цій частині.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Івановою Наталею Михайлівною, залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
СуддіТ.Б. Кушнірова Н.О. Тищук

Повне судове рішення складене 11 січня 2022 року.