ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/662/21 Номер провадження 22-ц/814/73/22Головуючий у 1-й інстанції Попов М.С. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Чумак О.В.,

секретар Міщенко Я.О.,

з участю представника позивача адвоката Кумечко М.С., представника відповідача адвоката Попова Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданої в її інтересах адвокатом Поповом Євгеном Васильовичем,

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 21 вересня 2021 року, постановлені суддею Поповим М.С.,

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Карлівської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Чутівської селищної ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком,

в с т а н о в и в:

01.04.2021 ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування підстав позову зазначає, що протягом трьох років проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 , з якою мають спільну дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

06.02.2021 ОСОБА_1 , без пояснення причин, разом із дитиною змінила місце проживання, після чого у них почалися непорозуміння щодо фактичної участі позивача у вихованні дитини та її відвідуванні. Він, позивач, виконував і надалі бажає виконувати свої батьківські обов`язки, але відповідачка штучно створює перешкоди у спілкуванні з дитиною, а всі його намагання врегулювати даний спір мирним шляхом призводять до конфліктів. Із наведених підстав просить суд зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином:

- безперешкодні зустрічі з дитиною без участі будь-яких інших осіб - щоп`ятниці, щосуботи та щонеділі з 15:00 год. до 20:00 год.;

- безперешкодне проведення відпустки з дитиною без участі відповідачки щороку у літній період строком на 14 діб;

- безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження доньки (з можливістю участі інших осіб) кожного року 28 лютого з 08:00 год. до 22:00 год.;

- безперешкодна участь у спільному святкуванні державних свят України на кожне державне свято України з 08:00 год. до 22:00 год.

Також просить зобов`язати ОСОБА_1 за два дні до зустрічі з дитиною надавати точну інформацію про фактичне місце перебування доньки.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 19.08.2021 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено ОСОБА_2 такі способи участі у вихованні дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за згодою та бажанням дитини, з врахуванням стану здоров`я дитини та погодних умов:

- систематичні побачення з дитиною у першу та третю суботу і неділю місяця з 14 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, як в присутності матері так і за її відсутності, за місце проживання дитини або батька, а також в місті (селі);

- відвідування батьком батьківських зборів, дитячих заходів у дитячому садочку (школі);

- можливість щоденно забирати та приводити дитину до та з дитячого садочка (школи) як до місця проживання дитини так і до місця проживання батька після досягнення дитиною шестирічного віку;

- спільний відпочинок з дитиною один раз на рік у літній період (з червня місяця по серпень місяць включно), тривалістю 14 днів після досягнення дитиною шестирічного віку;

- спільне святкування днів народження дитини та близьких родичів, з урахуванням графіка відвідування дитиною дитячого садка або навчання дитини в школі;

- систематичне спілкування з дитиною у телефонному режимі без обмежень після досягнення дитиною шестирічного віку.

Зобов`язано ОСОБА_1 за два дні до зустрічі ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавати точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини, а у разі таких змін, повідомляти про це на наступний день з дня настання таких обставин.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 452,00 грн. судових витрат.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що такий спосіб та порядок спілкування батька, позивача по справі, з малолітньою дитиною, відповідатиме інтересам дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні. При цьому судом враховано активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю донькою, її вік, окреме проживання разом із матір`ю, яка також повинна мати час для спілкування з дочкою.

Судом роз`яснено, що з урахування вікових змін дитини, її розвитку та потреб, позивач не позбавлений у майбутньому права звернутися до суду із позовом про зміну встановленого судом способу участі у вихованні дитини.

Додатковим рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 21.09.2021 заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Кумечко М.С. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 9 300,00 грн./а.с.16-17, справа №531/662/21, номер провадження 2-др/531/3/21/

Відповідач ОСОБА_1 із рішеннями районного суду не погодилася та оскаржила їх в апеляційному порядку через свого представника адвоката Попова Є.В. Посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить судові рішення скасувати та направити справу до розгляду за встановленою законом підсудністю.

Вважає позовну заяву такою, що не відповідає вимогам п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, через її необґрунтованість, а тому місцевий суд повинен був застосувати положення ч.1 ст.185 цього Кодексу, залишивши її без руху.

Доводить, що оскаржуване рішення по суті вимог позову постановлене з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), оскільки за правилами ч.1 ст.27 ЦПК України, спір повинен був бути розглянутий за фактичним місцем проживання відповідачки, що підтверджується доказами.

Посилаючись на наявні у справі докази, вважає, що позивачу не можна довірити дитину віком 2,5 років, тому що він здатен на спричинення болю та приниження людської гідності.

Вважає, що висновок виконавчого комітету Чутівської селищної ради №9 від 28.07.2021 в повній мірі відповідає обставинам цієї справи та забезпечить участь батька у вихованні дочки та його побачення із дочкою в присутності матері або визначених нею осіб із числа близьких родичів дитини.

Вважає, що додаткове рішення постановлено з порушенням норм процесуального закону, оскільки сторона відповідача не була обізнана з матеріалами заяви та обмежена у праві надати свої заперечення проти підстав стягнення та розміру правничих витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

06 та 07 грудня 2021 року до Полтавського апеляційного суду надійшли листи третіх осіб Служби у справах дітей виконавчого комітету Чутівської селищної ради та Служби у справах дітей виконавчого комітету Карлівської міської ради про розгляд справи без участі представників служб, при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача адвокат Попов Є.В. доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні. Представник позивача адвокат Кумечко М.С. проти задоволення апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явились про поважність причин неявки суд не повідомили, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво серії НОМЕР_1 ./а.с.9 т.1/

Із 22.07.2019 ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання Максимівської сільської ради від 23.07.2019./а.с.10 т.1/; із 08.02.2021 неповнолітня ОСОБА_3 проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 ./а.с.90 т.1/

Згідно протоколу бесіди ОСОБА_2 пояснив, що у шлюбі з ОСОБА_1 не перебував. Проживали однією сім`єю близько трьох років, мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причина розірвання стосунків з ОСОБА_1 йому не відома. ОСОБА_1 поїхала у гості до своїх батьків в с.Зеленківку та відмовилася повернутися, мотивуючи це вчиненням домашнього насилля по відношенню до неї, про що повідомив вітчим співмешканки.

Після цього він намагався встановити контакт зі співмешканкою та дитиною. Перші два дні вдалося поспілкуватися по телефону тричі, з донькою один раз. Після цього ОСОБА_1 перестала відповідати на телефонні дзвінки (імовірно заблокувала вхідні). Батько приїздив двічі за місцем проживання в с.Зеленківка, при цьому виходив ОСОБА_4 (вітчим співмешканки) та відмовляв у зустрічі з дитиною./а.с.104 т.1/

У протоколі бесіди ОСОБА_1 пояснила, що у шлюбі з ОСОБА_2 не перебувала. Проживали однією сім`єю близько 3 років, мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Розірвали сімейні стосунки 07.02.2021. Причиною розірвання стосунків стало домашнє насилля: фізичне насилля, погрози ножем, психологічне не дозволяв їздити до батьків у гості. У лютому 2021 року прийняли рішення розірвати стосунки зі співмешканцем, з лютого 2021 року разом з дитиною стала постійно проживати з батьками. Сварки погрози негативно впливали на доньку, вона лякалася, плакала, погано спала уночі, плакала.

Після розірвання стосунків батько ОСОБА_2 спілкувався з донькою ОСОБА_5 по телефону декілька раз. Оскільки колишній співмешканець чинив на ОСОБА_1 психологічний тиск по телефону, вона вимушена була змінити номер телефону, і тому спілкування дитини з батьком припинилося.

28.02.2021 у день народження доньки ОСОБА_2 приїздив з кумами-хрещеними дитини за місцем проживання. Але у цей день ОСОБА_1 разом з донькою перебувала у м.Полтава, де вони святкували день народження. Вдома був ОСОБА_4 , який повідомив про відсутність матері та дитини на даний час, запросив до помешкання, щоб вони упевнилися у їх відсутності. Але заходити вони не захотіли, викликали поліцію, хотіли, щоб поліція зафіксувала вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною, чого не трапилось, оскільки перешкоди не чинились. Більше візитів батька не було.

ОСОБА_1 повідомляє, що вона не проти спілкування доньки ОСОБА_5 з батьком, але сама з ним зустрічатися та спілкуватися не готова. Причиною виникнення спору з виховання дитини вважає протиправну поведінку ОСОБА_2 , який вчиняв домашнє насильство./а.с.105 т.1/

Згідно рапорту начальникові Сектору поліцейської діяльності №2 відділу поліції №3 ПРУ ГУНП в Полтавській області 28.02.2021 за адресою АДРЕСА_2 , у ОСОБА_2 виник конфлікт з колишніми сватами, котрі не пускають його на територію подвір`я для зустрічі і привітання його дочки./а.с.131 т.1/ Із цього приводу ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у своїх поясненнях зазначили, що 28.02.2021 приїхали за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_3 , щоб привіти її з днем народження, але ОСОБА_4 їх до онуки не впустив та повідомив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вдома немає./а.с.133,134 т.1/. У своїх поясненнях стосовно цього конфлікту ОСОБА_4 відмовився надавати пояснення, скориставшись статтею 63 Конституції України./а.с.132 т./.

Висновком виконавчого комітету Чутівської селищної ради, як органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Чутівської селищної ради №9 від 28 липня 2021 року встановлено, що врахувавши обставини, які мають істотне значення: вік, стан здоров`я, прихильність дитини, ставлення кожного з батьків до виховання дитини, їх зайнятість за місцем роботи, віддаленість проживання, міжособистісні стосунки між батьками, та інші обставини, з метою захисту прав та інтересів дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважається за доцільне визначити способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом:

- систематичних побачень два рази на місяць: у першу та третю суботу місяця з 09.00 до 12.00 год. за місцем проживання матері ОСОБА_1 , у її присутності, або у присутності визначеної нею особи із числа близьких родичів дитини;

- відвідування батьком, ОСОБА_2 , дитини ОСОБА_3 щорічно за місцем проживання у день її народження з 10.00 год. до 12.00 год.;

- відвідування батьком, ОСОБА_2 батьківських зборів, дитячих заходів у разі зарахування дитини до дошкільного та/або загальноосвітнього навчального закладу;

- систематичне спілкування батька ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 у телефонному режимі без обмежень після досягнення шестирічного віку.

Орган опіки та піклування вважає можливим визначити вказаний порядок лише у разі спростування інформації про вчинення домашнього насилля ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 /а.с.159-165 т.1/

Частково задовольняючи позов, районний суд виходив із наявності між сторонами відносин, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дитиною. При цьому факт вчинення ним домашнього насильства відносно ОСОБА_1 не вважається доведеним до моменту набрання законної сили вироком суду. Тому його права підлягають захисту шляхом визначення судом графіку його періодичних зустрічей з донькою, сформованого, як з урахуванням прав та бажання батька брати участі у вихованні та спілкуванні з донькою, так і з урахуванням віку, статі та інтересів дитини.

Таким графіком суд визнав його участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, шляхом: систематичних побачення з дитиною у першу та третю суботу і неділю місяця з 14 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, як в присутності матері так і за її відсутності, за місце проживання дитини або батька, а також в місті (селі); відвідування батьком батьківських зборів, дитячих заходів у дитячому садочку (школі); можливість щоденно забирати та приводити дитину до та з дитячого садочка (школи) як до місця проживання дитини так і до місця проживання батька після досягнення дитиною шестирічного віку; спільний відпочинок з дитиною один раз на рік у літній період (з червня місяця по серпень місяць включно), тривалістю 14 днів після досягнення дитиною шестирічного віку; спільне святкування днів народження дитини та близьких родичів, з урахуванням графіка відвідування дитиною дитячого садка або навчання дитини в школі; систематичне спілкування з дитиною у телефонному режимі без обмежень після досягнення дитиною шестирічного віку.

Роз`яснено, що, з урахування вікових змін дитини, її розвитку та потреб, позивач не позбавлений у майбутньому права звернутися до суду із позовом про зміну встановленого судом способу участі у вихованні дитини.

Переглядаючи рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

За правилами частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування-адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Як убачається із матеріалів справи та підтверджується довідкою виконавчого комітету Карлівської міської ради від 05.04.2021 №06-21/1092, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 22.07.2019 по теперішній час./а.с.16 т.1/

Місцевий суд, відкриваючи провадження у вказаній справі ухвалою суду від 05.04.2021, виходив із того, що позовна заява ОСОБА_2 подана до ОСОБА_1 з додержанням вимог статей 175-177 ЦПК України, віднесена до предметної, суб`єктної, інстанційної та територіальної юрисдикції Карлівського районного суду Полтавської області./а.с.17 т.1/ Судова кореспонденція, яка спрямовувалася відповідачці за місцем її реєстрації, повернута без вручення адресату з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою»./а.с.33, 60 т.1/

Отже, на час пред`явлення даного позову (01.04.2021) та відкриття провадження у справі згідно ухвали місцевого суду від 05.04.2021, відповідачка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить до територіальної підсудності Карлівського районного суду Полтавської області.

Відомості про фактичне місце проживання відповідачки отримані судом у процесі розгляду справи, а тому за правилами ч.2 ст.31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, та із дотриманням норм процесуального закону повинна бути розглянута судом і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду.

Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення районним судом норм процесуального права, а саме п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, колегія суддів зазначає, що, по-перше, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови у задоволенні позову по суті; по-друге, у розумінні ч.3 ст.376 цього Кодексу їх порушення не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

По суті вимог позову та норм матеріального права, якими вони врегульовані, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

З огляду на викладені норми матеріального права та встановлені фактичні обставини справи суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні,оскільки таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

При цьому апеляційний суд враховує, що між сторонами існує особистий конфлікт, який впливає не тільки на їх взаємовідносини, але і на взаємовідносини з дитиною. Однак, зважаючи, що дитина проживає саме з матір`ю, остання також має нести відповідальність за формування позитивного психоемоційного стану дитини не тільки у своїх з нею відносинах, але й у відносинах дитини з батьком. Таким чином районний суд, врахувавши передусім інтереси дитини, встановив рівні умови участі у вихованні та спілкуванні з дитиною обох батьків, шляхом систематичних побачення з дитиною у визначений час, як в присутності матері так і за її відсутності.

Твердження відповідачки, що позивачу не можна довірити дитину віком 2,5 років, тому що він здатен на спричинення болю та приниження людської гідності, колегія суддів відхиляє, як такі, що не ґрунтуються на доказах та характеризують особисті неприязні стосунки сторін, що, за наявності конфлікту між ними, не може слугувати підставою для обмеження його батьківських прав. При цьому, районний суд правильно зазначив, що факт можливого вчинення позивачем домашнього насильства відносно ОСОБА_1 не вважається доведеним до моменту набрання законної сили вироком суду. Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідачем не надано жодного доказу протиправної поведінки позивача щодо неї та дитини, а виклик поліції був пов`язаний з не допуском позивача до дитини.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення норм процесуального закону при постановленні додаткового рішення зводяться до довільного тлумачення норм права на власну користь, зокрема ст.270 ЦПК України, згідно частини четвертої наведеної норми, виклик сторін суд здійснює за потреби, а їх неприбуття не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

При цьому, обґрунтованих заперечень щодо підстав та розміру правничих витрат відповідач у скарзі не навів, а за відсутності обґрунтованої заяви відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги є припущеннями відповідачана яких не може ґрунтуватися рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду - без змін

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданої в її інтересах адвокатом Поповом Євгеном Васильовичем, залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 21 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.01.2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

О.В. Чумак