ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1451/22 Справа № 185/1098/21 Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги

ОСОБА_1

Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля (далі - ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона знаходилась у тривалих трудових відносинах з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля та за час роботи на даному підприємстві отримала професійні захворювання, які обумовлені умовами в яких вона працювала. Крім того, 14 листопада 2008 року з нею стався нещасний випадок пов`язаний з виробництвом та відповідно до акту Н1 №15 від 17 листопада 2008 року їй встановлено 5% втрати працездатності у зв`язку з виробничим травмуванням. 12 березня 2015 року її було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Відповідно до довідки МСЕК від 02 серпня 2016 року їй визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності на рівні 65% у зв`язку з професійним захворюванням їй встановлена третя група інвалідності, протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важка фізична праця, підземні види робіт, рекомендовано нагляд і лікування у невропатолога, ортопеда-травматолога, пульмонолога, ЛОР. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, вона втратила своє здоров`я, та їй завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона відчуває стійкий біль та обмеженість рухів у шийному та поперекових відділах хребта з іррадіацією в кінцівки, порушено ходу, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, задишку при фізичному навантаженні та зниження слуху, а тому просила суд стягнути з відповідача у рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві 180 000,00 грн. без урахування утримань з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору; стягнути моральну шкоду, спричинену нещасним випадком на виробництві, що заподіяло шкоду здоров`ю, в сумі 30 000 грн без урахування утримань з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», на користь ОСОБА_1 60 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів (т.1 а.с.202-205).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві до 180 000 грн та стягнути моральну шкоду, спричинену нещасним випадком на виробництві, що заподіяло шкоду здоров`ю, в сумі 30 000 грн, визначивши її без утримання податків та зборів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано визначив моральну шкоду в меншому розмірі, при цьому не врахував практику Верховного Суду з розгляду аналогічних справ. Вказувала, що вона зазнала невідновного ушкодження здоров`я через шкідливі умови праці в яких працювала більше 20 років та стала інвалідом. Наполягала на тому, що моральна шкода повинна бути відшкодована їй і у зв`язку з нещасним випадком який стався з нею на виробництві (т.1, а.с.212-219).

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині задоволених позовних вимог, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову про стягнення з них 60 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та ухвалити в нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та висновки суду не відповідають встановленим обставинам. Вказували, що до початку роботи позивач була ознайомлена під підпис з умовами та погодилась на них. А нещасний випадок стався виключно з її вини. Позивачем не вказано коли їй було встановлено первинну втрату працездатності (т.2, а.с.9-17).

23 жовтня 2021 року відповідач надав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якій вказували, що третя група інвалідності є робочою та просили її апеляційну скарг залишити без задоволення, а їх апеляційну скаргу задовольнити (т. 2 а.с.37-42).

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 210 000 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_2 з 22 травня 1995 року по 22 січня 1996 року позивач працювала учнем пробовідбірника шахти «Імені М.І. Сташкова» Павлоградського виробничого об`єднання з видобутку вугілля «Павлоградуголь». З 22 січня 1996 року до 25 жовтня 2002 року пробовідбірником шахти ім.М.І. Сташкова Павлоградського виробничого об`єднання з видобутку вугілля «Павлоградуголь». З 18 листопада 2002 по 12 березня 2015 року гірником по виборці породи ВСП «Шахтоуправління «Тернівське» ПрАТ «Павлоградвугілля».

12 березня 2015 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі наказу № Р-44 від 12 березня 2015 року (т.1, а.с.44-48)

ОСОБА_1 має діагноз: Радикулопатія шийна С6, С7, С8 та попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим м`язово-топічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних (ПФ другого ст.) і ліктьових (ПФ другого ст.) і суглобів, двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.). Хронічне обструктивне захворюванням легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». Легенева недостатність першого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість І ступеня» (з легким зниженням слуху).

Відповідно до довідки обласної МСЕК серії 12ААА №019473 від 02 серпня 2016 позивач оглядався комісією, їй встановлено сукупно втрату працездатності 65% (т.1, а.с. 23).

Відповідно до довідки обласної МСЕК серії 12ААА №431952 від 02 серпня 2016 року позивач оглядалась комісією, їй встановлено третю групу інвалідності з 01 вересня 2016 року безстроково, причина інвалідності професійне захворювання (т.1, а.с.22).

Відповідно до акту розслідування нещасного випадку від 16 листопада 2008 року, затвердженого 17 листопада 2008 року та акту №15 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 16 листопада 2008 року затвердженого 17 листопада 2008 року, визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

Відповідно до п. 3 Акту Форми Н-5, 14 листопада 2008 року, в 1 зміну начальник дільниці техкомплексу ОСОБА_3 видав наряд гірничим робітникам по виборці породи на виробництво робіт по виборці породи з гірничої маси на відмітці +10,3м приміщення техкомплексу шахти. В 13 годин 00 хвилин проводилось скачування гірничої маси з вугільного бункера через «Грохот». Гірничий робітник по виборці породи ОСОБА_4 знаходилась біля конвеєра В-1200 і виконувала роботу по виборці породи з рухомої гірничої маси. При спробі зняти шмат породи з конвеєра, шмат породи підскочив на транспортерній стрічці і вдарив ОСОБА_4 по 4 пальцю правої руки. Внаслідок травмування, з огляду на п.9 Акт Форми Н-1, позивачу було встановлено первинний діагноз: перелом нігтьової фаланги 4 пальця правої руки. Забійна рана правої кисті.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА №019473 ОСОБА_1 встановлено 5% втрати професійної працездатності, рекомендовано медикаментозне і санітарно-курортне лікування.

Цим же актом встановлено причини нещасного випадку: невиконання потерпілою вимог «Інструкції з охорони праці для гірничого робітника поверхні по виборці породи» в частині постійного контролю за станом робочого місця і власної безпеки виконанні змінного завдання (т.1, а.с.20-21)

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16 липня 2015 року, затвердженого 17 липня 2015 року начальником Павлоградського міськрайонного Управління Головного управління Держсанепідстлужби у Дніпропетровскій області Головним державним санітарним лікарем міста Павлограда Павлоградського та Юр`ївського районів Б.М. Атоєвим встановлено, що у ОСОБА_1 виникло хронічне професійне захворювання за таких обставин: робоча поза з вимушеними нахилами тулубу у перед під кутом >30 градусів більше 300 разів за зміну; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 15кг; фізичне динамічне навантаження: при загальному навантаженні за участі м`язів рук, корпусу, ніг 26400; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу: за участі м`язів тулуба та ніг - 60000 кг/м. Запиленість повітря робочої зони: в концентрації 6,2 мг/мЗ при ГДК 2,0 мг/мЗ, діяв впродовж 87% робочого часу. Еквівалентний рівень шуму: 94 дБ при ГДР 80 дБ (т.1, а.с.12-15).

Згідно із розрахунковим листом за березень 2015 року ОСОБА_1 отримала виплату з найменуванням «УходПенс» у сумі 18 693, 48 грн (а.с. 127).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про доведеність спричинення позивачу моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок шкідливих умов праці на виробництві, провини відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 60 %, періоду роботи у відповідача 20 років в умовах впливу шкідливих факторів, стійкий виражений біль у суглобах, загальну слабкість, постійний біль та обмеження рухів, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, стягнув компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди у розмірі 60 000 грн. Та відмовив у стягненні моральної шкоди у зв`язку з нещасним випадком на виробництві.

Колегія суддів не повністю погоджується з розміром визначеної судом моральної шкоди, та не погоджується з відмовою у стягненні моральної шкоди у зв`язку з нещасним випадком на виробництві у зв`язку з наступним.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивача, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як вона переносить фізичний біль, зазнала порушення свого звичайного способу життя і вимушена витрачати додаткові зусилля на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідач повинен відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим нею на виробництві професійним захворюванням та виробничої травми.

Колегія суддів звертає увагу на те, що довідкою МСЕК від 02 серпня 2016 року позивачу встановлено сукупно 65 % втрати професійної працездатності з яких 5 % внаслідок виробничої травми.

При визначені розміру компенсації позивачу моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я внаслідок хронічного захворювання, значної втрати професійної працездатності внаслідок праці в шкідливих умовах та внаслідок виробничої травми, суд апеляційної інстанції, враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, вважає за необхідне збільшити моральну шкоду з 60 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб до 135 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до Закону України №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні, відповідно до положень ст.376 ЦПК України, а апеляційна скарга ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року змінити в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_1 , збільшивши її з 60 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб до 135 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О.Макаров