Провадження № 2/752/3108/22
РІШЕННЯ

Іменем України

19 січня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк А.В.,

за участю секретаря - Гальцевої Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплопостачсервіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості,

в с т а н о в и в:

в липні 2021 року ТОВ «Теплопостачсервіс» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості до ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» з 01.07.2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, та надає зазначені послуги в тому числі і Відповідачу за адресою будинок АДРЕСА_1 , в якому Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.05.2021 року № 210675984 та є споживачем житлово-комунальних послуг, та нараховує плату за них, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів, зокрема рахунки на оплату послуг з централізованого т» відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» підготовив Договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води розроблений на основі типового договору, після чого неодноразово розміщував оголошення про необхідність укласти з виконавцем послуг вищевказаний договір.

Вказує, що між Позивачем та Відповідачем договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не укладений, однак вказує, що не зважаючи на його відсутність відповідач споживає надані житлово-комунальні послуги.

Водночас, відсутність укладеного договору про надання житлово - комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від обов`язку оплати спожитих послуг в повному обсязі (Постанова Верховного суду У країни від 30.10.2013 р. справа 6-59цс 13 та від 15.03.2018р. справа № 401/15-ц).

Відповідач систематично не виконує належним чином своїх зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого утворилася заборгованість.

За надані Споживачу послуги централізованого опалення та постачання гарячої води належної якості заборгованість складає:

-з централізованого опалення - за період з 01 листопада 2017 по червень 2021 в сумі 33426,18 грн.

Відповідач, отримуючи щомісячно рахунки за оплату наданих Позивачем послуг, жодного разу не звернувся із запереченнями щодо боргу, сума якого кожного місяця вказується в рахунках, вартості послуг, їх об`ємів та якості, що говорить про визнання боргу Відповідачем, а отже, сума нарахованої заборгованості є безспірною.

Формування суми заборгованості Боржника за вказаний період часу, помісячно з розщепленням платежів, наведено у Довідці № 19/14-377Т від 16.06.2021 року.

Просили стягнути з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Теплопостачсервіс» заборгованість за послуги централізованого: опалення в розмірі 33426, 18 грн. Крім того, за правилами ст. 625 ЦК України відшкодувати 3 % річних та втрати від інфляції, а саме: інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 1613, 85 грн.; 3 % річних нараховані на суму грошової заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 1931, 48 грн., а також відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270, 00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.07.2021 р. відкрито провадження у справі, призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_1 скористався своїм правом на подання письмового відзиву, направив на адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечував проти позову у повному обсязі з огляду на наступне.

Зазнчає, що Договір між Відповідачем та Позивачем не укладався. Сторонами не було досягнуто згоди щодо переліку послуг, які повинні надаватись Позивачем, вартість таких послуг, періодичність їх надання, термін дії договору, вартість таких послуг. Позивач посилається на наявність заборгованості Відповідача перед Позивачем на підставі не укладеного сторонами господарського договору. Послуги Відповідачу не надавались, а відповідно результат таких послуг не приймався Позивачем, оскільки послуги по факту не були надані. Позивач не підтверджує жодним фактичним та допустимим доказом в розумінні ЦПК України, фактичне надання послуг Відповідачу. Позивач стверджує, що Відповідач частково сплачує послуги, без належних доказів про те що послуги були надані, та сплачені. Позивач не може підтвердити відповідними доказами факт надання послуг з центрального опалення, центрального постачання гарячої води. Відповідач не погоджується із наявністю непогашеного боргу перед Позивачем на суму 33 426,18 грн., інфляційних витрат на суму 1613,85 грн., 1931,48 грн., 3 відсотків річних на суму заборгованості та судового збору на суму 2270,00 грн. Зазначає, що не одержував взагалі послуг від Позивача та не користувався ними, тому і не має підстав для задоволення позовних вимог, тому просить в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши надані матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішенні спору, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою від 29.05.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Будинок АДРЕСА_1 перебуває на утриманні та обслуговуванні ТОВ «Теплопостачсервіс».

Жодних повідомлень про неотримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від відповідача на адресу позивача не надходило.

Відповідно до ст. ст. 151, 156 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Члени сім`ї власника будинку зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, і водовідведення та типового договору про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо).

Позивач ТОВ «Теплопостачсервіс» стверджує, що відповідач ОСОБА_1 , будучи власником квартири АДРЕСА_3 , не виконує своїх зобов`язань щодо оплати послуг з централізованого опалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається майном на власний розсуд.

Одночасно нормами ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 322 ЦПК України,власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 151 ЖК Українипередбачено обов`язок власника по забезпеченню схоронності жилого будинку (квартири), проведення за свій рахунок поточного та капітального ремонту, утримання в порядку прибудинкової території.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»також передбачено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно інформації від 29.05.2020 р. з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 .

Звертаючись до суду позивач вказує, що у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за надані ТОВ «Теплопостачсервіс» послуги централізованого опалення в розмірі 33426,18 грн за період з 01.11.2017 р. по червень 2021 р. На підтвердження своїх доводів надав суду довідку про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення.

Матеріали справ не містять даних про укладання договору про надання комунальних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Разом із тим за змістом наведених норм закону споживач зобов`язаний оплатити комунальні послуги, якщо він фактично користується ними, відсутність договору про надання комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, що й відповідає спірним правовідносинам.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» 1875-IV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13; висновки Верховного Суду/Касаційного цивільного суду у постанові від 10 грудня 2018 року у справі за № 638/11034/15).

Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Відповідно до положення ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача мають правове обґрунтування, відтак, враховуючи, що ОСОБА_1 на праві приватної власності володіє квартирою АДРЕСА_3 , а тому несе відповідальність по заборгованості за спожиті комунальні послуги, а отже з нього слід стягнути витрати з оплати житлово-комунальних послуг в розмірі 33426,18 грн.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС», у зв`язку з простроченням оплати спожитих послуг, просить стягнути також 3 % річних та втрати від інфляції, а саме: інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 1613, 85 грн.; 3 % річних нараховані на суму грошової заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 1931,48 грн., розрахунок стосовно таких вимог наведено у розрахунку заборгованості.

Зобов`язання з оплати послуг є грошовим зобов`язанням.

Так, за правилами ст. 625 ЦК України позивач має право на відшкодування 3 % річних та втрати від інфляції, а саме: інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 1931, 48 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 1613, 85 грн.

Так, за правилами ч. 1 ст. 526, 625 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги ТОВ «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, з урахуванням інфляції та 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості, підлягають задоволенню у повному обсязі.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, відповідач ОСОБА_1 має сплатити на користь позивача ТОВ «Теплопостачсервіс» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273, 280-289 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплопостачсервіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» (, місцезнаходження: 03189, м. Київ, вул. Ломоносова, буд. № 58-А, р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346) заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 33426 (тридцять три тисячі чотириста двадцять шість) гривень 18 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» (, місцезнаходження: 03189, м. Київ, вул. Ломоносова, буд. № 58-А, р/р НОМЕР_3 в АТ «Альфа-Банк», МФО 300346): інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 1613 (одна тисяча шістсот тринадцять) гривень 85 копійок; 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 1931 (одна тисяча дев`ятсот тридцять одна) гривня 48 копійок; судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок, що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 5815 (п`ять тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень 33 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя А.В. Слободянюк