РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2022 року Херсонській міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шестакова Я.В.

при секретарі Ференц А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Херсонської міської ради про визнання права на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивача в липні 2021 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право користування житловим приміщення № НОМЕР_3 у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 та визнати його наймачем зазначеного житлового приміщення, як члена сім`ї попереднього наймача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він є сином ОСОБА_2 , яка була наймачем вищезазначеного житлового приміщення згідно договору найму житла від 24.10.2014 року. З 2000 року він проживає у вказаному приміщенні як член сім`ї наймача. Місце реєстрації має за іншою адресою але ніколи там не проживав. ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати померла. У переоформленні договору найму на його житла управлінням обліку , розподілу та приватизації житла ХМР йому було відмовлено з причин відсутності реєстрації за вказаною адресою. Відмова оформлена протоколом комісії № 5 від 13.05.2021 року, який затверджено рішенням виконкому міської ради від 18.05.2021 року № 211. Вважає, що за ним зберігається право користування вказаним житловим приміщенням в силу ст. 64 ЖК України, а відмова відповідача порушує його права та суперечить нормам ст.106 ЖК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.06.2021 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.10.2021 року вжито заходи забезпечення позову у виді заборони виконавчому комітету Херсонської міської ради вчиняти дії щодо укладення з іншими особами договору найму приміщення № НОМЕР_3 у гуртожитку по АДРЕСА_1 .

13.07.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав того, що разом зі смертю наймача, припинив свою дію договір найму житлового приміщення, відомості про звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини відсутні, також відсутні докази про утримання позивачем спірного житлового приміщення. З наданих суду актів, неможливо встановити факт постійного проживання позивача в кімнаті АДРЕСА_2 вказаного гуртожитку. Таким чином позивачем не підтверджено підстав для збереження за ним спірного житлового приміщення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши пояснення представника відповідача, вивчивши позовну заяву, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності приходить до наступного вважає.

Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини.

24.10.2014 року між ОСОБА_2 та ЛОК «Маяк» ПАТ «Херсонбуд» укладено договір найму житла в гуртожитку № НОМЕР_3 згідно якого ОСОБА_2 надано у користування житло - кімнату у гуртожитку за адресою АДРЕСА_3 . Згідно п.4.5.вказаного договору , договір вважається продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, якщо за місяць до закінчення строку договору однією зі сторін не буде надано письмову заяву про розірвання договору або необхідністю його перегляду. (а.с.3-5)

Згідно технічного паспорту виготовленого КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР, виготовленого 29.04.2021 року житлове приміщення № НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_1 є кімнатою у гуртожитку площею 21,1 кв.м.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 22.02.2001 року Дніпровським відділом РАЦС м.Херсона актовий запис № 71, матір`ю в свідоцтві зазначена - ОСОБА_2 .(а.с.8)

З акту складеного 17.12.2015 року та затвердженого директором КП «Дніпровський» вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не зареєстровані, але фактично проживають за вказаною вище адресою з 2000 року. (а.с.6)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 02.12.2015 року відділом ДРАЦС Дніпровського РУЮ у м.Херсоні актовий запис № 1192.(а.с.7)

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 значиться зареєстрованим за адресою АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 299/02-45.21 виданої Ювілейною сільською радою Олешківського району Херсонської області 06.05.2021 року. Власником вказаного будинку є ОСОБА_3 .(а.с.12)

Згідно акту від 05.04.2021 року складеного сусідами та депутатом сільської ради ОСОБА_1 2000 року народження за вищезазначеною адресою не проживає.(а.с.11)

Актом затвердженим начальником ЖЕКу № 1 Суворовського р-ну від 16.06.2021 року встановлено, що наймачем кімнати № НОМЕР_3 у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 була ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з нею постійно мешкав з народження її син - ОСОБА_1 без реєстрації (а.с.13)

13.05.2021 року на засіданні виконкому міської ради комісією розглянута заява позивача про укладення договору найму житлового приміщення № НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_1 . За результатами засідання затверджено рішення № 211 від 18.05.2012 року яким вирішено відмовити ОСОБА_1 в укладанні договору найму у зв`язку з відсутністю реєстрації за даною адресою. Пунктом 2.1 рішення сесії Херсонської міської ради від 31.03.2015 року № 1781 підтверджено статус «гуртожиток» із надання дозволу на приватизацію житлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.15).

Позивачем надано квитанції про сплату квартплати за житлове приміщення кімнати АДРЕСА_5 від за період січень , квітень, липень, серпень, жовтень 2020 року; березень, квітень, червень 2021 року .(а.с.50-53)

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка є сусідкою позивача підтвердила факт його проживання з народження до теперішнього часу в кімнаті АДРЕСА_5 . Після смерті матері, ОСОБА_1 проживав з батьком у вказаному приміщенні і був відсутній тільки на період проходження військової служби.

Згідно статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року.

Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами ЖК УРСР, а права та обов`язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. № 572 та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208.

Згідно статей 127, 128 ЖК УРСР жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.

Згідно статті 130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Статтею 61 ЖК УРСР визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до статті 63 ЖК УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Відповідно до частин першої та другої статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно зі статтею 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з частинами першою, другою статті 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Механізм реєстрації місця проживання регулюється ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (ст.6) та Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 (п.18), зокрема документами, що підтверджують право на проживання в житлі є ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили про надання особи права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання та інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласника житла, наймача та членів його сім`ї.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01 листопада 1996 року, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Звертаючись з цим позовом ОСОБА_1 просив визнати за ним право користування житловим приміщенням у гуртожитку, яке є його постійним місцем проживання. При цьому посилається на те, що вона з народження з 2000 року проживає у спірному житловому приміщенні як член сім`ї наймача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд констатує, що позивачем було долучено до матеріалів справи копії квитанцій за квартплату, за адресою: за адресою АДРЕСА_3 після смерті наймача.

Таким чином, судом встановлено, що позивач користується кімнатою у гуртожитку з 2000 року і по теперішній час, в яку був вселений на законних підставах та постійно проживав у спірній кімнаті, несе витрати по квартплаті , тому має право на користування цією кімнатою. Будь-які спори щодо права користування спірною кімнатою в гуртожитку іншими особами відсутні.

Суд зауважує, що відсутність реєстрації місця проживання сама по собі не свідчить про те, що позивач не набув права користування жилим приміщенням, так як за обставинами справи безспірно встановлено, що позивач вселився в жиле приміщення як член сім`ї наймача, набув рівного з наймачем права користування жилим приміщенням.

Таким чином, суд приходить до переконання, що наявні в матеріалах справи докази належним чином підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_1 за вказаною вище адресою.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ст. 29 ч. 1 ЦК України).

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, вважає, що позов обґрунтований, матеріалами справи знайшло своє підтвердження користування з народження та по теперішній час позивачем житловою кімнатою АДРЕСА_2 , в яку він був вселений на законних підставах з 2000 року, несення ним одноособово витрат по квартплаті.

Окрім того, суд констатує, що будь - які спори щодо права користування спірною житловою кімнатою у гуртожитку іншими особами під час розгляду справи не заявлялися. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Суд зазначає, що згідно із встановленими обставинами у цій справі, спірна кімната є житлом позивача у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, отже, право користування позивача вище зазначеним житловим приміщенням підпадає під гарантії, передбачені ч. 2 ст. 8 Конвенції.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги пояснення представника позивача , свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд констатує, що надані позивачем докази є належними, достовірними, допустимими, а в своїй сукупності достатніми для задоволення даного позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 19, 77-81, 141, 228, 229,260, 263- 265, 273, 354- 355 ЦПК України, ст.ст. 47, 55 Конституції України, ст. 8 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 15, 16, 29, 310 ЦК України, ст.ст. 9, 10, 31, 127-130 ЖК УРСР, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Херсонської міської ради про визнання права на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування житловою кімнатою АДРЕСА_5 та визнати його наймачем вказаного житлового приміщення .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі :

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Херсонська міська рада, , місцезнаходження: 73000, м. Херсон, просп. Ушакова, 37.

Суддя Я.В.Шестакова

Повний текст рішення складено 11.01.2022.