Дата документу 11.01.2022 Справа № 337/1217/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/1217/21 Головуючий у 1-й інстанції: Кучерук І.Г.
Провадження №22-ц/807/359/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Коломоєць Ірини Василівни на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2021 року, у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Комунальне підприємство «Водоканал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення.

Свої позовні вимоги Комунальне підприємство «Водоканал» обґрунтовує тим, що в квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які користуються послугами КП «Водоканал», однак оплату за послуги, які надає підприємство вносять не в повному обсязі, і тому за період з 01 червня 2015 року по 30 листопада 2020 року утворилась заборгованість в сумі 29244,14 грн.

Мешканців будинку АДРЕСА_2 з травня 2015 року на абонентське обслуговування прийняв КП «Водоканал», тобто між КП «Водоканал» та власником/орендарем/квартиронаймачем кожної квартири окремо були укладені договори надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення.

Станом на сьогодні між КП «Водоканал» та відповідачами договір про надання послуг централізованого постачання холодної води і водовідведення не укладений.

Відсутність договору між КП «Водоканал» та споживачем, не є підставою для невиконання сторонами відповідних зобов`язань. Відповідачі користуються послугами КП «Водоканал», жодних звернень щодо відключення послуг до підприємства, скарг щодо якості послуг не надавали, тобто відповідно до норм законодавства, є споживачами послуг. Таким чином, Комунальне підприємство "Водоканал" надає воду і здійснює прийняття стоків в комунальну каналізацію відповідачам, тобто виконує зобов`язання в повному обсязі та не порушує право відповідачів на отримання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Нарахування за користування послугами водопостачання та водовідведення проводяться виходячи з розміру затверджених тарифів та затверджених питомих норм водоспоживання установленому порядку, відповідно до кількості осіб за вказаною адресою.

Виходячи з наведеного КП « Водоканал» просить стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 червня 2015 року по 30 листопада 2020 року в загальній сумі 29244,14 грн., та сплачені судові витрати у справі у розмірі 2270 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2021 року позов Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємство «Водоканал» заборгованість по оплаті послуг з водопостачання і водовідведення за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2020 року в розмірі 15426 грн. 56 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 598 грн. 71 коп., з кожного, а всього 1197 грн.42 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , представник, адвокат Коломоєць Ірина Василівнаподала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2021 рокута ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог Комунального підприємства «Водоканал» у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що в квартирі АДРЕСА_3 , наявний прилад обліку холодної води що підтверджується актом на знятя та установку приладу обліку марки КВ-15 №400005 та паспортом на прилад обліку, проте, всупереч зазначеного, позивач нараховував оплату за послуги водопостачання та водовідведення відповідно до кількості осіб зареєстрованих за вказаною адресою. Вважає, що позивач зобов`язаний був при нарахуванні оплати за послуги споживання води та водовідведення, врахувати покази приладу обліку холодної води, який наявний в квартирі АДРЕСА_3 .

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, КП «Водоканал» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інситанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального повадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000 грн (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн (2270,00 грн х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 29244,14 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позов КП «Водоканал», суд першої інстанції виходив з того, що за період з 01.06.2015 року по 30.11.2020 року позивач надав послуги з водопостачання води та водовідведення, відповідачі користувалися такими послугами, тому зобов`язані іх сплачувати. Неоплеченими залишились послуги на суму 29244.14 грн, проте, застосувавши строк позовної давності, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення суми заборгованості за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року в розмірі 15426,56 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, втановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Заколном України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних заспадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 статті 20 цього Закону спожиівач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно п.5 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 23, 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тобто, споживач послуги має право встановити індивідуальний засіб обліку.

У відповідностідо п.18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гаряої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки.

За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал».

Відповідно до вимог ст.ст. 66-68 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити оплату за надані йому комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання і водовідведення.

Згідно з п. 2.2 нової редакції статуту комунального підприємства «Водоканал», затвердженого 26.09.2019 року розпорядженням Запорізького міського голови, предметом діяльності підприємства є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям міста й області питної води відповідно до існуючого Державного стандарту та з переданими на експлуатацію Підприємству параметрами мереж і споруджень.

Договір між сторонами про надання послуг не укладався, КП «Водоканал» надавав відповідачам як споживачам за вказаною адресою послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялися.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що між сторонами фактично склалися правовідносини з надання послуг з водопостачання та водовідведення, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні такі послуги, а друга - зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.

Відповідач ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 26 вересня 2009 року, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , дата внесення запису 12 лютого 2010 року (а.с.50-51).

Також у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , окрім відповідача ОСОБА_1 , зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 , що підтверджується довідками Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання від 17 березня 2021 року (а.с.13-14).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник майна зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором і законом.

Відповідно до ст. 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житла. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними з найманням житла.

Як вбачається з матеріалів справи, особовий рахунок на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за № 921057201 відкритий на ОСОБА_3 (а.с.4).

Відповідно до п.29 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» споживач має право на: 1) зменшення розміру плати у разі: надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). 2) усунення виконавцем виявлених недоліків у наданні послуг; 3) несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою; 4) перевірку кількісних і якісних показників надання послуг (якість і тиск води, температура гарячої води, температура повітря у приміщеннях тощо) у порядку, встановленому цими Правилами; 5) установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; 6) періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку; 7) ознайомлення з нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг; 8) внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги; 9) звільнення від плати за послуги у разі їх ненадання та отримання компенсації за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт; 10) відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг.

Таким чином, обов`язок щодо своєчасного інформування комунальні служби про зміни споживачів комунальних послуг покладається на самих споживачів таких послуг.

Отже, законодавством передбачено, обов`язок переоформлення особистого рахунку покладається саме на власника квартири.

Даних про переоформлення особового рахунку на іншу особу, суду не надано.

Крім того, власник квартири ОСОБА_1 , в яку надавалися позивачем послуги з водопостачання і водовідведення, жодного разу не зверталася до КП «Водоканал» з письмовою заявою про зменшення розміру плати, у зв`язку з відсутністю членів її сім`ї та не надавала відповідних документів.

Головою правління ЖБК «Весна-2» Мєхтієвою І.А. складено акт на зняття 19 вересня 2011 року, і встановлення 28 вересня 2011 року засобу обліку (холодної води) за адресою: АДРЕСА_1 . Акт підписаний сантехніком ОСОБА_4 , і наймачем ОСОБА_3 (а.с.32).

Зі змісту листа КП «Водоканал» від 12 вересня 2019 року № 10689, який було направлено на адресу ОСОБА_1 вбачається, що КП «Водоканал» відкрило 01 травня 2015 року особові рахунки, та здійснює нарахування за послуги водопостачання та водовідведення споживача послуг, які мешкають у квартирах житлового будинку по АДРЕСА_2 , за нормами водоспоживання затвердженими рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01 грудня 2017 року за № 768. Також направлено проект договору «Про надання послуг з питного водопостачання і водовідведення» (а.с.40).

19 травня 2015 року на адресу ОСОБА_3 , а саме квартири АДРЕСА_4 , позивачем надсилався лист із вказівкою на те, що на підставі протоколу №3 від 21 лютого 2015 року, загальних зборів членів ЖБК «ВЕСНА-2», листа голови правління ЖБК «Весна-2», квартира взята на абонентське обслуговування в КП « «Водоканал», та висловлене прохання про надання доступу в квартиру до 26 травня 2015 року для опломбування та взяття на абонентський облік приладу обліку холодної води (а.с.41-42).

Згідно до акту КП «Водоканал», 13 травня 2015 року, 14 травня 2015 року, 19 травня 2015 року, 09 червня 2015 року, до квартири АДРЕСА_5 , доступу не було надано (а.с.43).

Відповідно до пп 9. 10, 32.9 Правил у квартирі ( будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води проводяться за рахунок коштів споживача, та беруться виконавцем на абоненський облік за заявою споживача у тижневий строк. Оплата послуг за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі, проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної води та гарячої води у кварирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.

Отже, для здійснення нарахувань за використані послуги згідно показань квартирного приладу обліку, підприємство має взяти його на абонентський облік.

Відповідно до п. 30.2 Правил, споживач зобов`язаний забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця.

Оскільки доступ до мереж відповідачів ними не був наданий, у позивача була відсутня інформація щодо наявності/відсутності приладів обліку, їх стану та придатності до експлаутації, а враховуючи, що відповідно до п. 20 Правил, у разі відсутності у квартирі засобів обліку води плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами споживання, тому КП « Водоканал» обгрунтовано здійснював нарахування за послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 згідно із встановленою нормою водоспоживання.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи, що за період з 01 червня 2015 року по 30 листопада 2020 року позивач надав послуги з водопостачання води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялись, з яких не оплаченими залишились послуги на суму 29244,14 грн., що підтверджується відповідним розрахунком ( а.с. 4-7), який відповідачами не спростований, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення.

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що в судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Коломоєць І.В. заявлено про застосування до позовних вимог позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ст. 257 та ч. 3 ст. 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

КП «Водоканал» звернувся до суду з позовом 09 березня 2021 року (а.с. 2 відмітка суду на позові).

Позивач просив у цій справі стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за надані послуги, яка утворилася з 01 червня 2015 року по 30 листопада 2020 року, тобто зі спливом позовної давності за позовним вимогами, які заявляються за період до березня 2018 року включно.

Так, позивач був обізнаний, що відповідачі протягом тривалого часу, а саме з червня 2015 року не здійснювали оплату за надані послуги, проте, до суду із даним позовом звернувся 09 березня 2021 року, тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до березня 2018 року включно.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення заборгованості, про застосування якого заявлено відповідачем, а тому в задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01 червня 2015 року по 01 березня 2018 року суд першої інстанції обгрунтовано відмовив, у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності.

Також колегія суддів, погоджується з висновком суду першої нстанції стосовно того, що задоволенню підлягають позовні вимоги за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2020 року включно у розмірі 15426,56 грн, так як судом враховується загальний розмір заборгованості за цей період в 16685,39 грн - 410,48 грн (як перерахунок і фактично борг за липень 2020 року) - 848,35 грн (сплачених платежів відповідно розрахунку).

Посилання відповідачки ОСОБА_1 на невідповідність сум вказаних у розрахунку заборгованості і виставлених їй квитанціях до оплати, колегія суддів сприймає критично, так як за період квітень-травень 2019 року, який входить в період виникнення заборгованості, суми у розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, співпадають з виставленими відповідачці рахункам на сплату за цей період, із врахуванням водопостачання та водовідведення.

Відповідачами не надано належних доказів на спростовування факту надання послуг іншою особою, окрім позивача. Також відповідачами не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг, а також розрахунку наявної заборгованості, або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг.

Щодо доводів апелянта з приводу того, що оскільки в спірній квартирі встановлений лічильник, позивач зобов`язаний був при нарахуванні оплати за послуги споживанняя води та водовідведення, враховувати покази приладу обліку холодної води, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.

За змістом ч. 1, п.2 ч. 2 ст. 9 вказаного Закону, комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до вимог частини другої статті 3 цього Закону: обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування.

Пунктом 9 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджені постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005, передбачено, що у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», повірка засобів вимірювальної техніки це сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам

Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту (ч. 1 ст. 17 вказаного Закону).

Як вбачається з копії акту знятя і установки приридау обліку (холодної води), у присутності сантехніка ОСОБА_4 , квартиронаймача ОСОБА_3 , про те, що 19 вересня 2011 року був знятий водомір холодної води, марки КВ-1,5 №400005, дата держпровірки 2008 року, встановлений 28 вересня 2011 року, опломбований до труби пломбою віддиском «В-2».

Матеріали справи не містять інформації про встановлення з 28 вересня 2011 року за адресою надання послуг приладу обліку витрат холодної води, про перебування такого засобу обліку на абонентському обліку у КП «Водоканал» та проходження таким лічильником у період з вересня 2011 року до листопада 2020 року обов`язкової періодичної повірки, а також про фактичні показання приладу обліку за визначений позивачем період нарахування заборгованості.

Нарахування за користування послугами з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення проводяться виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку, відповідно до кількості осіб, проживаючих за вказаною адресою. Тобто, споживач послуги має право встановити індивідуальний засіб обліку.

Відповідно до п.п. 9,10,32.9 Правил у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води проводяться за рахунок коштів споживача, та беруться виконавцем на абонентський облік за заяаою споживача у тижневий строк. Оплата послуг за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі, проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.

Отже, для здійснення нарахувань за використаі послуги згідно показань квартирного приладу обліку, підприємство має взяти його на абонентський облік.

Відповідно до п.30.2 Правил, споживач зобов`язаний забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця.

У виконання вимог Правил, КП «Водоканал» набсилало на вищезазначену адресу лист №856 від 19 травня 2015 року із проханням надати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, а також прийняття їх а облік підприємства шляхом опломбування (в разі наявності). Також даним листом споживачу повідомлялося, що в разі ненадання такого доступу, нарахування по його особовому рахунку будуть здійсюватис у відповідності до встановлених норм водоспоживання.

Крім того, контролерами КП «Водоканал», були здійснені виходи на адресу відповідачів з метою здійснення тенічного обстеження мереж позивачів та вузлів обліку (в разі наявності). Відповідачі, в свою чергу, такого доступу не надавали, на зв`язок не виходили, про що контролерами були сладені відповідні акти.

Оскільки доступ до мережі відповідачів ними не був наданий, у підприємства відсутня інформація щодо наявності/відсутності приладів обліку, їх стану та придатності до експлуатації.

Згідно з Правил, у разі відсутності у квартирі засобів обліку води плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами споживання.

На підставі наведеного, КП «Водоканал» здійснює нарахування за послуги з водопостачання та водовідення за адресою: АДРЕСА_1 , згідно із встановленою нормою водопостачання.

Отже, причиною здійснення нарахувань за надані підприємством послуги у відповідності до встановлених норм водоспоживання є умисне ненадання відповідачами доступу до мережі, арматури, квартирних засобів обліку.

Відповідачами також не спростовано правильність проведених КП «Водоканал» нарахувань плати за користування послугами з централізованого водопостачання та водовідведення за спірний період, що визначався позивачем за нормами споживання відповідно до кількості осіб зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідні часові проміжки.

Враховуючи загальну доступність інформації про тарифи з водопостачання та водовідведення, наявність інформації про кількість зареєстрованих у квартирі осіб та об`єктивну можливість складання контр розрахунку представником відповідача, такий розрахунок не складався та не надавався до суду.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують інформацію надану позивачем щодо реєстрації за адресою надання послуг в період з 01 червня 2015 року по 30 листопада 2020 року двох осіб.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг з водопостачання та водовідведення, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні такі послуги, а друга - зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши обставини у справі на підставі зібраних у справі доказів у їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку відповідно до положень статей 81, 89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову в межах строку позовної давності.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо необгрунтування обставин, за яких позивач отримав персональні дані про відповідачів та кількості зареєстрованих мешканців, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції вірно зазначено, що він не надає оцінку посиланням представника відповідача на правомірність використання, та отримання позивачем персональних даних відповідачки, і мешканців будинку, оскільки будь яких зустрічних позовних вимог із зазначенням обставин, відповідачми не заявлялось.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, на підставі яких ухвалено законне і обґрунтоване рішення, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін, тому підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Коломоєць Ірини Василівни залишити без задоволення.

Рішення рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2021 рокуу цій справі, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадкуякщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цьогоКодексупозбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 11 січня 2022 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.