ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2124/22 Справа № 215/5344/20 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2021 року, яке постановлено суддею Коноваленко М.І. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення суду складено 08 жовтня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2020 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку із продовженням навчання.

В обґрунтування позову зазначено, що сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на момент звернення до суду досяг повноліття, однак продовжує навчання. Відповідач добровільно не надає допомогу на утримання сина, який продовжує навчання, до цього сплачував аліменти за рішенням суду. Оскільки самостійно позивач не взмозі матеріально забезпечити витрати сина на навчання, які складають 2 500 гривен (проїзд до місця навчання, харчування, придбання канцелярії, підручників), щомісяця, просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно на час навчання сина, з розрахунку розміру 13 514 грн. середньої заробітної плати в регіоні за місяць у зв`язку з неможливості встановлення доходу відповідача, який є фізичною особою - підприємцем, та який відмовився повідомити про розмір доходу.

Тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2021 року.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2021 рокупозовні вимоги позивача задоволено частково.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/8 частини від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно починаючи з 23 вересня 2020 року і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2021 року або досягнення сином 23 років за умов продовження навчання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем не надано належних та допустимих доказів сукупного доходу її родини та фактичного самостійного утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На думку апелянта, судом першої інстанції було безпідставно відмолено відповідачу у задоволенні клопотання про залучення до розгляду справи третьої особи, а саме повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, представник відповідача звертає увагу на те, що судом першої інстанції було також безпідставно відмолено відповідачу у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача.

При цьому, представник відповідача вказує на те, що відповідач на теперішній час офіційно не працевлаштований, отримує нерегулярний, мінливий дохід, крім того відповідач проходить лікування, на яке витрачає значні кошти.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Згідно довідки Відокремленого структурного підрозділу «Гірничий Фаховий Коледж» Криворізького національного університету №242 від 15 вересня 2020 року, повнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом четвертого курсу денної форми навчання, термін закінчення його навчання у червні 2021 року та навчається на бюджетній основі (а.с. 8).

Відповідно до довідки, виданої ТзОВ «Промислові ремонти» від 06 січня 2021 року, ОСОБА_1 працює на товаристві з 01 березня 2017 року та займає посаду машиніста крану V розряду та її дохід за період з 01 липня 2020 року по 31 грудня 2020 року склав 71 787,50 грн. (а.с. 49).

Згідно медичних документів, а саме: виписки з амбулаторної картки від 10 грудня 2020 року та видаткової накладної №95 від 10 грудня 2020 року, відповідач перебував на лікуванні в Офтальмологічній клініці «ОПТІМЕД» та витрати на лікування склали 54 400 грн. (а.с.73-76)

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача та визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1/8 частини, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 182, 199, 200 СК України та виходив з того, що повнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач зобов`язаний та має можливість її надавати.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснено у п. 17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Таким чином, батьки мають обов`язок утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і відповідно до норм ст. 199 СК України, дійшов вірного висновку про зобов`язання відповідача утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги та вірно визначив розмір аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку.

Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач ОСОБА_2 є особою, який продовжує лікування, офіційно не працевлаштований, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, що продовжує навчання в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період його навчання або досягнення сином 23 років за умов продовження навчання.

Висновок суду узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що відповідач на теперішній час офіційно не працевлаштований, отримує нерегулярний, мінливий дохід, крім того відповідач проходить лікування на яке витрачає значні кошти, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на користь та на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/8 частки від усіх видів його заробітку (доходів), щомісяця, відповідно до вимог статті 199 СК України, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. При цьому судом першої інстанції враховано, що відповідач має матеріальну можливість її надавати та стан здоров`я відповідача, який продовжує лікування.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем не надано належних та допустимих доказів сукупного доходу її родини та фактичного самостійного утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки судом першої інстанції враховано вимоги ст.ст. 182, 199, 200 СК України та що повнолітній син у зв`язку із продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має матеріальну можливість її надавати, при цьому суд враховував стан здоров`я відповідача. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, а отже суд першої інстанції визначив розмір аліментів на утримання повнолітнього сина на період навчання з відповідача у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання та вимог закону.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було також безпідставно відмолено відповідачу у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки,як вбачається з матеріалів справи, позивач не заперечувала щодо розгляду справи за її відсутності та свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, згідно поштового повідомлення (а.с. 108), позивач була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи.

Натомість, колегія суддів звертає увагу на те, що якщо представники або сторони чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верхового Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

В той же час колегія суддів звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Колегія суддів наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що передбачено статтею 223 ЦПК України, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про розгляд справи за відсутності позивача з урахуванням вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом першої інстанції було безпідставно відмолено відповідачу у задоволенні клопотання про залучення до розгляду справи третьої особи, а саме повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки нормами статей 52, 53 ЦПК України передбачено право особи на вступ у справу в якості третьої особи за наявності правових підстав. Залучення повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися до участі у справі є правом, а не обов`язком суду. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що стягнення аліментів з батька на утримання повнолітнього сина жодним чином не буде впливати на права чи законні інтереси сина, оскільки сам по собі факт стягнення аліментів з одного з батьків жодним чином не звільняє іншого із батьків від необхідності утримувати повнолітнього сина або дочку, що продовжують навчання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залучення до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, повнолітнього сина ОСОБА_2 , оскільки рішення по даній справі жодним чином на його права та законні інтереси по відношенню до жодної із сторін по справі не вплине.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 січня 2022 року.

Головуючий:

Судді: