Ухвала

10 січня 2022 року

м. Київ

справа № 607/3439/16-ц

провадження № 61-17592ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня

2016 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 листопада 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та ухвалених судових рішень

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 10 жовтня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 27 лютого 2017 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2016 року та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 24 725,79 доларів США, що еквівалентно

629 024,10 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 27 серпня 2020 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 27 лютого 2017 року скасовано. Справу № 607/3439/16-ц направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 27 листопада 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня

2016 року змінено, викладено обґрунтування мотивів відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у редакції цієї постанови. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги. Рух справи

У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2016 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 листопада 2020 року, у якій заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Просив поновити строк на касаційне оскарження посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду АТ КБ «ПриватБанк» отримало 21 вересня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2021 року наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження визнано неповажними, касаційну скаргу залишено без руху, надано заявнику строк до 09 грудня

2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали для зазначення інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження, подання касаційної скарги у новій редакції із зазначенням підстав касаційного оскарження відповідно до вимог частини другої статті 389 та пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України та сплати судового збору. Роз`яснено заявнику положення частини другої та третьої статті 393 ЦПК України.

У грудні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 листопада 2020 року у новій редакції та квитанція про сплату судового збору.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивоване посиланням на те, що зв`язку з критичною ситуацією, що склалась із фінансовим забезпеченням діяльності судів у 2020 році, зокрема, в частині відсутності асигнувань на оплату послуг з відправки поштової кореспонденції, у Тернопільському апеляційному суді з 04 грудня 2020 року припинилася відправка поштової кореспонденції: судових повісток, копій судових рішень, листів, повідомлень тощо, а тому копії оскаржуваної постанови апеляційного суду АТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку не отримувало. Крім того, процесуальне законодавство не покладає на заявника обов`язок відстежувати опублікування повного тексту судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

За змістом частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Залишаючи касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» без руху, суд касаційної інстанції виходив з того, що заявник пропустив строк на касаційне оскарження майже на десять місяців (з 31 грудня 2020 року по 26 жовтня 2021 року), а тому визнав неповажними наведені ним причини пропуску строку на касаційне оскарження, зокрема неотримання копії оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява

№ 24465/04, ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (Рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (Рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Наведені заявником підстави для поновлення строку не можна визнати поважними, оскільки представник АТ КБ «ПриватБанк» - Паньков О. П. був присутнім у судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частини оскаржуваної постанови апеляційного суду. Діючи на власний розсуд, до вересня 2021 року, банк до суду із заявою про видачу копії оскаржуваного судового рішення не звертався. Звернувшись до Верховного Суду з касаційною скаргою із значним пропуском строку на касаційне оскарження, заявник не навів поважних причин пропуску строку, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Станом на 10 січня 2022 року недоліки касаційної скарги, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 18 листопада 2021 року, АТ КБ «ПриватБанк» не усунуло.

За змістом пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від

21 грудня 2010 року).

Керуючись статтею 10, 44, 127, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2016 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 листопада 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик Д. Д. Луспеник В. В. Яремко