Провадження №2-к/369/5/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2022 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., за участі секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання та примусове виконання на території України рішення російського суду від 25 грудня 2020 року в частині стягнення державного мита з ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Представник Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з клопотанням про визнання та примусове виконання на території України рішення російського суду від 25 грудня 2020 року в частині стягнення державного мита з ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та дату судового розгляду була повідомлена належним чином.

Згідно ч. 5 ст. 467 ЦПК України неявка представника боржника не є перешкодою для розгляду клопотання.

Суд дослідив надані до клопотання документи та встановив наступне.

Рішенням Кантемирівського районного суду Воронезької області Російської Федерації від 25.12.2020 року з громадянки ОСОБА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , стягнуті витрати на державне мито у розмірі 300 рублів в дохід федерального бюджету. Зі змісту рішення вбачається, що відповідач не приймав участі у розгляді справи, та не вбачається, що він повідомлений про судовий розгляд саме на 25.12.2020.

Згідно довідки Кантемирівського районного суду Воронезької області Російської Федерації рішення від 25.12.2020 року у справі № 2-377/2020 вступило в законну силу 06.04.2021 року і підлягає виконанню.

До клопотання також надано довідку Кантемирівського районного суду Воронезької області Російської Федерації про своєчасне сповіщення про дату і час судового розгляду. Підтвердження її повідомлення наявне в матеріалах справи.

Також надано телефонографу, складену секретарем судового засідання Кантемирівського районного суду Воронезької області Російської Федерації від 23.11.2020 року про повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи 23.11.2020 року.

Проте зазначені документи у сукупності не підтверджують повідомлення відповідача про час і місце судового розгляду саме 25.12.2020 року.

Частиною 1 статті 462 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

При цьому, в п. 3 ч. 3 ст. 466 ЦПК України визначено, що до клопотання додаються такі документи: документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання зокрема може бути відмовлено якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи (п. 2 ч. 2 ст. 468 ЦПК України).

Як вбачається з наведених матеріалів клопотання, стягувачем не надано документу, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, як того вимагає ст. 466 ЦПК України.

Надані документи точно і переконливо не підтверджують час і спосіб повідомлення про час і місце судового розгляду справи судом саме 25.12.2020 року. Довідка суду є узагальнюючою, телефонограма складена на судове засідання 23.11.2020 року, копії матеріалів виконання судового доручення і рішення суду також не містять відомостей про належне повідомлення відповідача.

Таким чином, суд не може взяти до уваги підтвердження довідку суду і матеріалів виконання доручення суду, як належний доказ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду - відповідач, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що її не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи, який відбувся 25.12.2020 року, а відтак наявні правові підстави для відмови в задоволенні заявленого клопотання відповідно до п. 2 ч.2 ст. 468 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 467, 468 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання та примусове виконання на території України рішення російського суду від 25 грудня 2020 року в частині стягнення державного мита з ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання.

Повна ухвала складена: 18.01.2022 року.

Суддя А.В. Янченко