Справа № 521/8911/21
Провадження № 2/521/745/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Бобуйка І.А.

секретаря судового засідання Пегової М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні по суті в приміщенні суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про встановлення факту належності документів, визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

17.06.2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд: визнати факт належності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 таких правовстановлюючих документів: розпорядження органу приватизації № 639 від 24 грудня 1997 року та свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 24 грудня 1997 року, на 5/10 частин квартири АДРЕСА_2 , виданих Бюро приватизації АО «Стальметиз» ім. Дзержинського на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; визначити, що частки кожного із співвласників ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у спільній власності на 5/10 частин квартири АДРЕСА_2 є рівними і становлять по 1/4 частці за кожним; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку 5/10 частин квартири АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку 5/10 частин квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку 5/10 частин квартири АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку 5/10 частин квартири АДРЕСА_2 .

Позовна заява обґрунтована наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки - ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме: на частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло реєстр. № НОМЕР_1 , виданого 24 грудня 1997 року Бюро приватизації АО «Стальметиз» ім. Дзержинського на підставі Розпорядження від 24 грудня 1997 року за № 639, спадкодавцю ОСОБА_4 , а також ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 належить 5/10 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вищевказане право власності підтверджується відповіддю КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за № 411719.75 від 27.12.2012 року.

Позивачка стверджує, що оригінал свідоцтва про право власності на 5/10 частини квартири та розпорядження органу приватизації не збереглись. На сьогоднішній день вона має лише копію Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 24.12.1997 року та копію технічного паспорту на квартиру, що посвідчені печаткою КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості».

12 травня 2013 року позивачка звернулася до П`ятої одеської державної нотаріальної контори, з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте листом за № 702/02-14 від 17.05.2013 року Державний нотаріус П`ятої одеської держнотконтори Данкогло В. В. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності оригіналів правовстановлюючих документів (свідоцтво про право власності на житло, розпорядження органу приватизації, технічний паспорт, який є складовою частиною свідоцтва), а також витягу з Реєстру прав власності на спадкове нерухоме майно, та пропонувала звернутися для вирішення цього питання до суду. Крім того, нотаріус, також сказав, що у свідоцтві про право власності не визначений розмір часток у кожного із співвласників в спірній квартирі, а також вказані з помилкою прізвища, імена та по-батькові співвласників, що також є проблемою для отримання права власності у порядку спадкування на частку квартири та для подальшого розпорядження квартирою.

У квітні 2021 року позивачка звернулася до ЗАО «Стальметиз» ім. Дзержинського, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради з проханням видати дублікатів правовстановлюючих документів, а саме: свідоцтва про право власності на житло, розпорядження органу приватизації, технічного паспорту, проте у відповідях ці організації повідомили про неможливість видати дублікати даних документів, оскільки Органом приватизації житла - Бюро приватизації житла АО «Стальметиз» ім. Дзержинського дані правовстановлюючі документи не були передані, а також у зв`язку з відсутністю правонаступництва.

Враховуючи все вищевикладене, позивачка вимушена звертатись до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.07.2021 року відкрито провадження у вищевказаній справі.

08.09.2021 року відповідачка ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08.09.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.

06.10.2021 року позивачка подала до суду заяву про витребування доказів.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2021 року клопотання позивачки про витребування доказів задоволено та витребувано у комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради відомості стосовно реєстрації права власності на 5/10 частини квартири АДРЕСА_2 ; з Малиновської державної нотаріальної контори м. Одеси спадкову справу № 28/2013, що відкрита відносно майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (у спадковому реєстрі №54101209).

09.11.2021 року на виконання ухвали суду від 06.10.2021 року завідувачем Малиновської державної нотаріальної контори м. Одеси надано суду копію спадкової справи №28/2013, яка заведена 26.01.2013 року.

09.11.2021 року на виконання ухвали суду від 06.10.2021 року від комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради надійшла відповідь.

19.11.2021 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, та просив позов задовольнити.

11.01.2022 року в судове засідання позивачка не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її особистої участі, вказав, що позовні вимоги підтримує.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 02.08.1996 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Іллічівської районної Ради номадних депутатів мм. Одеси серії І-ЖД №040498, актовий запис № 287.

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло реєстр. № НОМЕР_1 , виданого 24 грудня 1997 року Бюро приватизації АО «Стальметиз» ім. Дзержинського на підставі Розпорядження від 24 грудня 1997 року за № 639, ОСОБА_4 та членам його сім`ї, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , належить 5/10 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, згідно відповіді КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за № 411719.75 від 27.12.2012 року, 5/10 частини квартири АДРЕСА_2 , зареєстровані за ОСОБА_4 (російською мовою ОСОБА_7 ), ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що оригінал свідоцтва про право власності на 5/10 частину квартири та розпорядження органу приватизації не збереглись. На сьогоднішній день позивачка має лише копію Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 24.12.1997 року та копію технічного паспорту на квартиру, що посвідчені печаткою КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості».

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції серії НОМЕР_2 , актовий запис №11981. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме: на частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що донька ОСОБА_4 ОСОБА_8 17.05.2013 року подала до П`ятої державної нотаріальної контори заяву про відкликання заяви № 344 про прийняття спадщини, що залишилась після її батька, а також, 17.05.2013 року подала заяву №345 про відмову від прийняття спадщини, що залишилась після її батька. Син ОСОБА_4 - ОСОБА_9 15.05.2013 року подав до П`ятої державної нотаріальної контори нотаріально посвідчену заяву №339 про відмову від прийняття спадщини, що залишилась після його батька. Донька ОСОБА_4 17.05.2013 року ОСОБА_10 подала до П`ятої державної нотаріальної контори нотаріально посвідчену заяву №340 про відмову від прийняття спадщини №340, що залишилась після її батька.

12 травня 2013 року позивачка звернулася до П`ятої одеської державної нотаріальної контори, з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте листом за № 702/02-14 від 17.05.2013 року Державний нотаріус П`ятої одеської держнотконтори Данкогло В. В. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності оригіналів правовстановлюючих документів (свідоцтво про право власності на житло, розпорядження органу приватизації, технічний паспорт, який є складною частиною свідоцтва), а також витягу з Реєстру прав власності на спадкове нерухоме майно, та пропонувала звернулися для вирішення цього питання до суду. Крім того, нотаріус, також зазначив, що у свідоцтві про право власності не визначений розмір часток у кожного із співвласників в спірної квартирі, а також вказані з помилкою прізвища, імена та по-батькові співвласників, що, також, є проблемою для отримання права власності у порядку спадкування на частку квартири та для подальшого розпорядження квартирою.

У квітні 2021 року позивачка звернулася до ЗАО «Стальметиз» ім. Дзержинського, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради з проханням видати дублікати правовстановлюючих документів, а саме: свідоцтва про право власності на житло, розпорядження органу приватизації, технічного паспорту, проте у відповідях ці організації повідомили про неможливість видати дублікати даних документів, оскільки Органом приватизації житла - Бюро приватизації житла АО «Стальметиз» ім. Дзержинського дані правовстановлюючі документи не були передані, а також у зв`язку з відсутністю правонаступництва.

Згідно зі ст. 4 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції 22.02.2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину за законом видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Судом встановлено, що від встановлення даного факту, а саме належності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , вказаного свідоцтва залежить прийняття нею спадщини та визнання за нею права власності. В позасудовому порядку не можливо виправити помилку та видати дублікат, так як з копії свідоцтва вбачається, що його було видано Бюром приватизації житла АО «Стальметиз» ім. Дзержинського, відомості про яке на теперішній час у реєстрах юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань України відсутні, а дане свідоцтво не було передано до Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради, у зв`язку з цим позивачка позбавлена можливості захистити своє право.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦК України, у разі перекручення імені фізичної особи воно має бути виправлене. Якщо перекручення імені було здійснене у документі, такий документ підлягає заміні.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку за можливе визнати факт належності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 правовстановлюючих документів: розпорядження органу приватизації № 639 від 24 грудня 1997 року та свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 24 грудня 1997 року, на 5/10 частин квартири АДРЕСА_2 , виданих Бюро приватизації АО «Стальметиз» ім. Дзержинського на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють і користуються ніш спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Поряд із цим, за змістом ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого Спеціалізованого сулу України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Суд вважає, за можливе визначити за ОСОБА_4 право власності на ј частину від 5/10 частин квартири АДРЕСА_2 та визначити за ОСОБА_1 право власності на ј частину від 5/10 частин квартири АДРЕСА_2 .

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

Також, ст. 1258 вказаного Кодексу передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України ).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що на час відкриття спадщини позивачка постійно проживала разом зі спадкодавцем, що свідчить про прийняття нею спадщини згідно ст. 1268 ЦК України. Позивачка, як та з подружжя, яка пережила свого чоловіка, відповідно до ст. 1261 ЦК України, є єдиним спадкоємцем його майна. Спадщину позивач прийняв своєчасно та належним чином. Діти спадкодавця відмовились від прийняття спадщини.

Таким чином, єдиним спадкоємцем, який має право на спадщину, а саме на 1/4 частину від 5/10 частин квартири АДРЕСА_2 , за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стосовно інших позовних вимог позивачки, суд відмовляє у їх задоволенні з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. За загальним правилом, позов має пред`являтися до суду позивачем, тобто особою, яка має право вимоги за позовом, оскільки саме її права, свободи та інтереси порушені, оспорюються або невизнані та до відповідача - особи, яка повинна відповідати за позовом. Таке процесуальне право та обов`язок позивача та відповідача бути належним суб`єктом цивільних процесуальних відносин зумовлено матеріально - правовими відносинами, учасниками яких вони є. Сторони у цивільному процесі є носіями суб`єктивних прав та обов`язків, які складають зміст матеріально-правових відносин.

Враховуючи вищевикладене, суд звертає увагу позивачки, що вона не наділена повноваженнями заявляти позовні вимоги, які стосуються прав, свобод чи законних інтересів відповідачів, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог що стосуються прав, свобод чи законних інтересів відповідачів.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Керуючись ст. ст. 294, 316, 368, 369, 370, 392, 1216, 1217, 1218, 1220 -1222, 1236, 1247, 1248, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 5, 13, 258, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, СУД

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про встановлення факту належності документів, визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати факт належності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, а саме: розпорядження органу приватизації № 639 від 24 грудня 1997 року та свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 24 грудня 1997 року, на 5/10 частин квартири АДРЕСА_2 , виданих Бюро приватизації АО «Стальметиз» імені Дзержинського на ім`я ОСОБА_4 , та членів його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Визнати за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/4 частку 5/10 частин квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: ІПН: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , що виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від12.08.1996 року) право власності на 1/4 частку 5/10 частин квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку 5/10 частин квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: І.А. Бобуйок