ЄУН №337/9/22
Провадження № 2/337/644/2022
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Хортицького районного суду міста Запоріжжя Бредун Дмитро Сергійович, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

05 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить застосувати наступні заходи забезпечення позову:

-зупинити продаж арештованого транспортного засобу ВАЗ 211540, р/н НОМЕР_1 , червоного кольору, 2012 року виробництва, в межах зведеного виконавчого провадження № 60347962;

-заборонити посадовим особам Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) звертати стягнення на арештований транспортний засіб ВАЗ 211540, р/н НОМЕР_1 , червоного кольору, 2012 року виробництва, та здійснювати його примусову реалізацію.

В обґрунтування заяви зазначив, що, зважаючи на предмет позовних вимог, а саме: зняття арешту з належного ОСОБА_1 майна, існує реальна загроза того, що майно, яке є об`єктом їхньої з відповідачем №1 спільної сумісної власності, під час розгляду справи може бути відчужене третім особам, що в подальшому унеможливить його повернення в попереднє становище й розподіл часток спільного сумісного майна, а також ускладнить або унеможливить виконання рішення суду.

Суддя, вивчивши заяву, дослідивши додані до неї документи в системному взаємозв`язку з заявленими позовними вимогами, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Натомість, як зазначає сам позивач і що вбачається з поданої ним разом із заявою про забезпечення позову позовної заяви, вимоги останньої полягають в усуненні перешкод у володінні власністю, отже метою позову є захист порушеного, а не невизнаного права власності.

Крім того, згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Проте, до заяви про забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна долучено копії постанов про: відкриття, об`єднання виконавчого провадження, звернення стягнення на доходи боржника, арешт його майна, які свідчать про порушення виконавчого провадження та вчинення виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання певного судового рішення, та жодного документального підтвердження ймовірної подальшої реалізації спірного майна, початку його продажу, про зупинення якого просить позивач, тощо.

Отже, враховуючи зміст та обсяг заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням наданих ним на їх підтвердження доказів та відомостей заявником не підтверджена наявність обґрунтованих підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Вказане відповідає також позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 17 жовтня 2018 року №183/5864/17-ц, згідно якої: «Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 157 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д.С. Бредун