РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року Рівненський міський суд

в особі судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки в натурі, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки в натурі, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на нерухоме майно звернувся ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та виділити в натурі із спільної часткової власності в окремий самостійний об`єкт із розміром частки 1/1 з подальшим присвоєнням поштової адреси ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) Ѕ частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень, позначених в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 КП «Рівненського міського бюро технічної інвентаризації»: - «Д» - гараж-сарай, з приміщень в А1-житловий будинок: 2-1 передня, 2-2 кухня, 2-3 санвузол, 2-4 жила, 2-5 жила, 2-6 коридор, 2-7 жила, 2-8 жила, загальною площею приміщень 87,7 кв.м., в тому числі житловою - 57,9 кв.м.; погріб «Пг/А??-1», вхідний ганок «а1», балкон «а2» та огорожу №1; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) на Ѕ частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виділення в натурі і із спільної часткової власності в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна із розміром частки 1/1 , з подальшим присвоєнням поштової адреси домоволодіння, яке складається з приміщень позначених в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 КП «Рівненського міського бюро технічної інвентаризації»: - «Д» - гараж-сарай, з приміщень в А1-житловий будинок: 2-1 передня, 2-2 кухня, 2-3 санвузол, 2-4 жила, 2-5 жила, 2-6 коридор, 2-7 жила, 2-8 жила, загальною площею приміщень - 87,7 м2, в тому числі житловою - 57,9 м2; погріб «Пг/А11-1», вхідний ганок «а1», балкон «а2» та огорожа №1; визнати за ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) право власності на самостійний цілий об`єкт нерухомого майна окреме будинковолодіння, виділене із житлового будинку АДРЕСА_1 яке складається з приміщень позначених в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 КП «Рівненського міського бюро технічної інвентаризації»: - «Д» - гараж-сарай, приміщення в А1-житловий будинок: 2-1 передня, 2-2 кухня, 2-3 санвузол, 2-4 жила, 2-5 жила, 2-6 коридор, 2-7 жила, 2-8 жила, загальною площею 87,7 м2, житлова площа 57,9 м2; погріб «Пг/А11-1», вхідний ганок «а1», балкон «а2» та огорожу №1.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 з приводу заявлених позовних вимог поклався на розсуд суду.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явилась, однак у телефонному режимі повідомила, що заявлені позовні вимоги визнає та просить суд провести розгляд справи без її участі.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що позивачу по справі на праві власності належить Ѕ частка домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дана обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні:

кс.копією договору від 14 грудня 1995 року посвідченого Філюк В.М. приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №7512 з якого вбачається, що ОСОБА_4 з одного боку (надалі продавець) та ОСОБА_1 з другого боку (далі покупець) склали цей договір про наступне: п.1. ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 купив належну йому на праві приватної власності Ѕ частину жилого будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 ;

копією рішення Рівненського міського суду від 21 березня 2019 року по цивільній справі №569/1571/19 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа відділу у м.Рівному міськрайонного управління у Рівненському районі та м.Рівному Головного Держгеокадастру у Рівненськії області державний кадастровий реєстратор Каленюк О.О. про встановлення факту належності правовстановлюючих документів з якого вбачається, що встановлено факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів: договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу Філюк В.М. 1412.1995 року за реєстром №7512 та Державного акту на право приватної власності на землю РВ №00152 виданого Рівненською міською радою 28.02.1997 року, оформлених на ім`я ОСОБА_1 .

Іншими співвласниками Ѕ домоволодіння по АДРЕСА_1 є відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу Ѕ частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу 22.03.2017 року.

Фактично частки домоволодіння сторін по справі є ізольованими один від одного. Зокрема, вищевказаний житловий будинок складається з двох частин, які мають окремі входи, і обидві чистини не сполучені між собою.

Кожен із співвласників оформив за собою право власності на земельну ділянку, що знаходиться виключно під тою частиною приміщення, якою він користується. Зокрема, позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер :01:042:0834 площею 0,0274 га за адресою АДРЕСА_2 цільове призначення для будівництва і обслуговування частини житлового будинку та господарських будівель, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю РВ 00152,виданого 28.02.1997 року Рівненською міською радою народних депутатів, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності 221151031 від 21.08.2020 року; відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками земельної ділянки кадастровий номер :01:042:0753 площею 0,024 га за адресою АДРЕСА_3 цільове призначення для будівництва і обслуговування частини житлового будинку та господарських будівель, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу 22.03.2017 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Кожен із співвласників користується виключно належною йому частиною будинковолодіння, здійснює ремонтні роботи утримує нерухоме мано в належному стані.

З дослідженого в судовому засіданні Розпорядження за підписом голови Виконавчого комітету Рівненської міської ради №723-р від 16.05.1997 року «Про погодження будівництва» вбачається, що погоджено ОСОБА_1 реконструкцію існуючої частини жилого будинку з добудовою допоміжних приміщень на місці сараю Б1 згідно з проектом, та будівництво гаража розміром 3,5 м х 5,5 м на індивідуальній земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 до початку будівництва отримати дозвіл на виконання будівельних робіт в місткій інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

З дослідженого в судовому засіданні Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів садибної забудови від 07 серпня 2008 року вбачається, що було прийнято рішення державної приймальної комісії: прийняти в експлуатацію частину житлового будинку на АДРЕСА_1 , будівництво здійснено на підставі рішення (розпорядження) №723-р від 16.05.1997 Розпорядження міського голови згідно з дозволом на виконання будівельних робіт від 22.07.1997 №131 виданим Рівненською міською інспекцією ДАБК.

З дослідженого в судовому засіданні Розпорядження міського голови №1792-р від 13.10.2008 року за підписом секретаря міської ради «Про затвердження акту державної приймальної комісії» вбачається, що затверджено акт державної приймальної комісії про прийняттю в експлуатацію закінченої реконструкції частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Забудовник - ОСОБА_1 , загальна площа 87,7 кв.м., житлова площа 57,9 кв.м., інвентаризаційна вартість 20,900 тис. грн.

З дослідженого в судовому засіданні висновку судового експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 18 січня 2021 року №191/20 проведеного судовим експертом Сапуновою А.І., вбачається що враховуючи наведене у першому питанні дослідницької частини висновку та порівнюючи отримані дані з вимогами нормативних документів, діючих на території України в галузі будівництва, зроблено висновок про те, що наявна технічна можливість виділу у натурі Ѕ частини будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 2-1 передньої площею 10,2 кв.м., 2-2 кухні, площею 11,0 кв.м., 2-3 санвузла, площею 3,9 кв.м., 2-4 жилої площею 14,6 кв.м., 2-5 жилої, площею 12,0 кв.м., 2-6 коридору, площею 4,7 кв.м., 2-7 жилої площею 18,8 кв.м., 2-8 жилої, площею 12,5 кв.м., загальною площею приміщень 87,7 кв.м., в тому числі житловою - 57,9 кв.м.; погріба «Пг/А??-1», вхідного ганку «а1», балкону «а2», гаража-сараю «Д» та огорожі №1 в цілу ідеальну частку, як об`єкт нерухомого майна з присвоєнням нової поштової адреси.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, його довіритель ОСОБА_1 на даний час користується наступними приміщенням будинковолодіння по АДРЕСА_1 , позначеними в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 КП «Рівненського міського бюро технічної інвентаризації»: - «Д» - гараж-сарай, - в житловому будинку «А-1» наступними приміщеннями: 2-1 передня, 2-2 кухня, 2-3 санвузол, 2-4 жила, 2-5 жила, 2-6 коридор, 2-7 жила, 2-8 жила. Відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користуються: в житловому будинку «А-1» наступними приміщеннями: 1-1 коридор, 1-2 котельня, 1-3 жила, 1-4 жила, 1-5 кухня.

Позивач з метою впорядкування правовстановлюючих документів пропонував відповідача укласти відповідний правочин у позасудовому порядку. Однак, укласти договір про виділ частки в майні та відповідно оформити порядок користування цим майном відповідачі відмовляються, що в свою чергу порушує права позивача, який не може без реального визначення належної частки розпорядитися нею в повному обсязі.

Порушення цього права не дає можливості позивачу у повній мірі реалізувати свої права власника майна, а саме, в частині розпорядження на власний розсуд належним об`єктом нерухомості. Зокрема, здійснення реєстрацію членів своєї сім`ї, реалізації інших прав власника, оскільки на даний час для реалізації своїх прав позивачу необхідно кожного разу отримувати дозволи від усіх співвласників будинку. Обмеження прав позивача полягає і у єдиній поштовій адресі (при фактичному існуванні двох ізольованих домоволодінь), в утрудненні оформлення соціальних пільг по сплаті комунальних послуг (субсидії). При оформленні якої береться до уваги кількість зареєстрованих осіб в будинку (а це не лише співвласники часток, а й члени їх сімей) так і сукупний дохід всіх працездатних осіб, що зареєстровані в будинку.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як регламентує стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З Постанови Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі №б-12цс13 вбачається, що установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожною з них. Виходячи з аналізу норм ст.ст.183,358,364,379,380,382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у п.14 Постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» об`єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в так. У протилежному випадку, може бути встановлено порядок користування приміщеннями, якщо про це заявлено позов.

Судом встановлено, що майно, яке належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності фактично поділене, сторони протягом тривалого часу сторони користуються належною їм часткою, однак частини нерухомого майна в окрему одиницю не виділені.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами по справі, а тому вони підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273, 354 ЦПК України, ст.ст.15,16,317,319,356,358,364 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки в натурі, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на нерухоме майно - задоволити.

Виділити в натурі із спільної часткової власності в окремий самостійний об`єкт із розміром частки 1/1 з подальшим присвоєнням поштової адреси ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) Ѕ частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень, позначених в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 КП «Рівненського міського бюро технічної інвентаризації»: - «Д» - гараж-сарай, з приміщень в А1-житловий будинок: 2-1 передня, 2-2 кухня, 2-3 санвузол, 2-4 жила, 2-5 жила, 2-6 коридор, 2-7 жила, 2-8 жила, загальною площею приміщень 87,7 кв.м., в тому числі житловою - 57,9 кв.м.; погріб «Пг/А??-1», вхідний ганок «а1», балкон «а2» та огорожу №1.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) на Ѕ частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виділення в натурі і із спільної часткової власності в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна із розміром частки 1/1 , з подальшим присвоєнням поштової адреси домоволодіння, яке складається з приміщень позначених в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 КП «Рівненського міського бюро технічної інвентаризації»: - «Д» - гараж-сарай, з приміщень в А1-житловий будинок: 2-1 передня, 2-2 кухня, 2-3 санвузол, 2-4 жила, 2-5 жила, 2-6 коридор, 2-7 жила, 2-8 жила, загальною площею приміщень - 87,7 м2, в тому числі житловою - 57,9 м2; погріб «Пг/А11-1», вхідний ганок «а1», балкон «а2» та огорожа №1.

Визнати за ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) право власності на самостійний цілий об`єкт нерухомого майна окреме будинковолодіння, виділене із житлового будинку АДРЕСА_1 яке складається з приміщень позначених в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 КП «Рівненського міського бюро технічної інвентаризації»: - «Д» - гараж-сарай, приміщення в А1-житловий будинок: 2-1 передня, 2-2 кухня, 2-3 санвузол, 2-4 жила, 2-5 жила, 2-6 коридор, 2-7 жила, 2-8 жила, загальною площею 87,7 м2, житлова площа 57,9 м2; погріб «Пг/А11-1», вхідний ганок «а1», балкон «а2» та огорожу №1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_4

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрована АДРЕСА_1 б

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов