ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 року м. Чернівці Справа № 716/6/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар: Конецька Д.Г.,

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Кадубовецька сільська об`єднана територіальна громада в особі Кадубовецької сільської ради,

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 04 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Стрільця Я.С., -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 04 березня 2021 року заяву задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки с. Василів Заставнівського району Чернівецької області із спадкодавицею ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Василів Заставнівського району Чернівецької області, актовий запис про смерть №19, однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, а заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Вказує, що рішення суду не відповідає вимогам закону і ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 був її рідний племінник ОСОБА_4 (чоловік апелянта), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Провадження №22-ц/822/26/22

Зазначає, що встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 стосується прав та інтересів апелянта як спадкоємиці першої черги після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який фактично прийняв спадщину після смерті своєї тітки, оформивши на себе частину належного ОСОБА_3 будинку згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 28.02.2006 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заперечує наявність спору про право, оскільки на час звернення у січні 2021 року до суду із заявою про встановлення факту такий між нею та ОСОБА_4 не міг існувати, оскільки останній помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім іншого, між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 відсутні докази існування родинних відносин.

Крім іншого, вказує, що спадкування після смерті ОСОБА_3 здійснюється за законом у порядку черговості, а тому просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до рішення на час його ухвалення встановлюються нормами ст.263 ЦПК України, яке їм не відповідає.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що факт проживання заявниці ОСОБА_1 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини із спадкодавицею ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , знайшов своє підтвердження і такий факт слід встановити. Даний факт має для заявниці юридичні наслідки, оскільки від його встановлення залежить виникнення її права на прийняття та оформлення спадщини.

Такий висновок суду колегія суддів вважає передчасним, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , зазначене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все належне їй майно. До складу спадщини входять земельні ділянки, що розташовані на території Василівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, що належали померлій на підставі державного акту серії ЧВ №056579 від 30.12.2004 року (а.с.7).

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2006 року за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за кожним на Ѕ частку житлового будинку та господарських споруд, які розташовані по АДРЕСА_1 та належали ОСОБА_3 (а.с.52).

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 28.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис №1594 (а.с.69).

Згідно довідки приватного нотаріуса Новосельської І.Л. №302/02-14-83/2021 від 26.11.2021 року, після смерті ОСОБА_4 відкрито спадкову справу, спадкоємцем є його дружина ОСОБА_2 (а.с.71).

Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Частиною 1 ст.315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Пунктом 1 ч.1 вказаної статті передбачено, що суд розглядає справу про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз положень ст.315 ЦПК України свідчить про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 691/1237/20.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа, відповідно до вимог ст.318 ЦПК України, вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Таким чином, закон надає суду право встановлювати факти, що мають юридичне значення, але при певних умовах: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відмовити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2021 року у справі № 645/444/20.

Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника тощо.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до ч.6 ст.294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Із системного аналізу ч.6 ст.294, ст.315 ЦПК України вбачається, що за наявності спору про право суд в порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення в тому числі й факту родинних відносин, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення або особа не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факти, що мають юридичне значення.

Зокрема, справи про спадкування повинні розглядатися судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 07 вересня 2021 року у справі № 741/38/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Звертаючись до суду із заявою ОСОБА_1 вказувала, що встановлення факту родинних відносин їй потрібно для реалізації спадкових прав, з огляду на неможливість їх оформити внаслідок відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину. Підставою для відмови позивачу у отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом зазначена відсутність доказів родинних відносин спадкодавця із спадкоємцем.

При цьому, заявник не назвала інших осіб, які входили до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , що встановлено рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2006 року, яке є чинним на час розгляду цієї справи.

Подаючи апеляційну скаргу апелянт вказувала, що вона є спадкоємцем після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , який був спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 .

В силу ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст.1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч.2 ст.1223 ЦК України уразі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За правилами ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно із ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

В силу ч.1 ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

У відповідності до ч.1 ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Отже, під час розгляду цієї справи поза будь-яким сумнівом вбачається існування спору про право на спадщину між особами, які вважають себе спадкоємцями як за законом різної черги, коли відсутність прав на спірне майно спадкоємця попередньої черги породжує право на нього спадкоємця наступної в силу закону, так і на частку у спадковому майні, інша частина якого вже належить спадкоємцям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкової трансмісії від ОСОБА_4 .

Таким чином, встановлення факту, за яким заявниця звернулася до суду, повинно вирішуватися в порядку позовного провадження, а тому, в силу наведених вище норм ЦПК України, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із залишенням заяви ОСОБА_1 без розгляду.

При цьому, заявниці роз`яснюється, що вона має право подати позов на загальних підставах.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за правилами ст.141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про необхідність компенсувати ОСОБА_2 за рахунок ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 681 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.294, 367, п.4 ч.1 ст.374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 04 березня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_6 , заінтересована особа територіальна громада села Кадубівці Заставнівського району Чернівецької області, про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на подання позову до суду на загальних підставах.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 681 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий підпис /І.Н. Лисак/

Судді підписи /Н.К. Височанська, І.Б. Перепелюк/