Постанова

Іменем України

17 січня 2022 року

провадження №22-ц/824/2086/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 09 вересня 2021 року

в складі судді Янченка А.В.

у справі №369/4418/21 Києво-Святошинського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2021 року ОСОБА_3 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка, посилаючись на те, що відповідач не виконує свого обов`язку щодо надання матеріальної допомоги на утримання сина, а також на те, що він є здоровим та працездатним, оскільки працює в Приватному підприємстві &quot;А.Т.Н. " водієм маршрутного транспортного засобу, має у власності рухоме майно, просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000,00 грн, щомісячно, починаючи з 01.04.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 000,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказував, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 182 СК України не врахував його матеріальне становище, наявність на утриманні інших дітей та непрацездатної дружини.

Суд також не врахував, що визначений розмір аліментів - 3000,00 грн це половина його доходу.

Зауважив, що за таких обставин він частково погоджується з позовними вимогами та має можливість сплачувати аліменти лише у розмірі 1 500,00 грн, що перевищує мінімальний прожитковий мінімум, встановлений законом для дитини відповідного віку.

Зазначив, що обов`язок по утриманню дітей однаково покладається на обох батьків, однак позивачкою не доведено того факту, яка сума витрачається нею щомісячно на утримання сина.

Також, як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що Додаток №10, який на думку позивача, підтверджує рівень середньомісячної заробітної плати працівника у транспортній галузі, не є належним та достовірним доказом. Тому такий доказ неправомірно взято до уваги суду першої інстанції.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.04.2021 та ухвалити нове судове рішення про стягнення аліментів у розмірі 1500,00 грн.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивачка подала відзив, в якому посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки про склад сім`ї від 19.03.2021 №106, ОСОБА_3 разом зі своїм сином ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на утриманні матері.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 працює Приватному підприємстві &quot;А.Т.Н. " на посаді водія автотранспортного засобу.

Згідно довідки про доходи від 19.05.2021, загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 01.11.2020 по 19.05.2021 становить 31 330,00 грн.

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , видане Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) 07.04.2021 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_9 , про що 07.04.2021 складено актовий запис №119.

Відповідач ОСОБА_1 є батьком малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 вказувала на те, що відповідач є фізично здоровою людиною, працездатний, працевлаштований, має рухоме майно, і як батько повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини.

Суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182-184 СК України, які регулюють дані правовідносини, та встановивши, що дитина проживає разом з матір`ю і повністю знаходиться на її утриманні, тоді як батько дитини працевлаштований, але не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини.

При цьому, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував наявність на утриманні відповідача ще однієї малолітньої дитини, тому такі доводи не заслуговують на увагу судової колегії.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та як наслідок неправильно визначив розмір аліментів, який підлягає стягненню.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведеність стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення, суд частково задовольнив позовні вимоги та визначаючи аліменти у розмірі 3 000,00 грн посилався на те, що позивачкою не доведено вимог про стягнення аліментів у заявленому розмірі 4000,00 грн.

При цьому, суд першої інстанції, навівши в мотивувальній частині рішення загальні формулювання, які враховуються при визначенні розміру аліментів, не навів підстав для визначення розміру аліментів саме в сумі 3 000,00 грн.

За приписами статті 51 Конституції України та статті 180 СК України обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття у рівній мірі стосується обох батьків.

Положеннями частини 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як зазначалось вище, син сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент ухвалення судом рішення (09.09.2021) дитині вже виповнилося 11 років.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум дітей віком до від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Отже, на час ухвалення судом першої інстанції рішення мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину 11 років становив 2 510,00 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини щодо можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 3000,00 грн, щомісячно. Також зазначив, що до відзиву на позовну заяву було долучено довідку про його доходи за останні півроку, з якої вбачається, що він працює в ПП " ОСОБА_11 " на посаді водія та отримує мінімальну заробітну плату, яка за період з листопада 2020 року по квітень 2021 року становить суму 31 330,00 грн, з якої утримується податок з доходів фізичних осіб та військовий збір в сумі 6 109,35 грн. Крім того, вказав, що суд проігнорував той факт, що згідно довідки про заробітну плату, аліменти у розмірі 3000,00 грн складають більш ніж 50% його доходу та з урахуванням на утриманні ще однієї малолітньої дитини.

Наведені обставини вказують на те, що розмір аліментів - 3000,00 грн, який визначено судом, перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину, а також перевищує 50% доходу відповідача.

Крім того, слід враховувати, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 не доводила обставин щодо можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 3000,00 грн, як зазначив суд в мотивувальній частині рішення, з урахування того, що в матеріалах справи, окрім довідки про заробітну плату, відсутні інші докази про дохід відповідача. А згідно довідки про дохід ОСОБА_1 , його щомісячний дохід, за вирахуванням податків, становить 4 203,44 грн.

До того ж, матеріали справи не містять доказів доведеності витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Тоді як дані обставини є обов`язковими при визначенні судом розміру аліментів.

Отже, матеріали справи не містять доказів достатності доходу відповідача для сплати аліментів в розмірі 3000,00 грн, щомісячно, який визначив суд першої інстанції. Відповідно, матеріали справи не містять і доказів достатності доходу відповідача для сплати аліментів в розмірі 4000,00 грн, як просила позивачка у позовній заяві.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаних обставин не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про визначення розміру аліментів в розмірі 3000,00 грн, щомісячно, у зв`язку з чим рішення суду в частині визначеного розміру аліментів, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні.

Визначаючи розмір аліментів, колегія суддів враховує наступне.

Як вказувалося вище, законодавцем у ч. 2 ст. 182 СК України визначено: мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину - 1 прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При стягненні виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Згідно вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум дітей віком до від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Таким чином, законодавець визначив, що протягом року прожитковий мінімум для дитини відповідного віку змінюється.

Як вже вказувалося вище, до суду першої інстанції відповідачем разом з відзивом було надано довідку про доходи, з якої вбачається, що дохід ОСОБА_1 за період з листопада 2020 року по квітень 2021 року включно становить 31 330,00 грн (а.с. 135). Зокрема, в листопаді та грудні 2020 року нараховано заробітну плату у розмірі по 5060,00 грн; в січні-березні 2020 року нараховано по 6060,00 грн, а в квітні 2021 року нараховано 3030,00 грн. Також, з даної довідки вбачається, що із нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати утримано податок з доходів фізичних осіб та військовий збір на загальну суму 6 109,35 грн, а саме по 986,70 грн в листопаді та грудні 2020 року, по 1181,70 грн в січні-березні 2021 року та 590,85 грн в квітні 2021 року.

Матеріали справи, крім довідки про доходи, не містять інших доказів на підтвердження доходу відповідача.

За приписами ч. 1 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження", розмір відрахувань із зарплати боржника обчислюють із суми, яка залишається після утримання податків, зборів та ЄСВ.

З наведеного слідує, що заробіток (дохід) відповідача не є достатнім для сплати аліментів навіть у мінімальному рекомендованому розмірі, визначеному законом, тобто в сумі 2 510,00 грн, що був встановлений на день ухвалення рішення судом першої інстанції.

Отже, визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню, колегія суддів, враховуючи стан здоров`я відповідача та його матеріальний стан (розмір заробітної плати); стан здоров`я дитини; наявність у відповідача на утриманні малолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; відсутність в матеріалах справи належних доказів щодо зареєстрованого за відповідачем права власності на нерухомість, грошові кошти, корпоративні права, об`єкти інтелектуальної власності, автомобілі, інше, а також відсутність доказів про витрати відповідача більше десяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, приходить до висновку про необхідність визначення аліментів у розмірі 2 000,00 грн.

Крім того, визначаючи такий розмір аліментів, колегія суддів також враховує, що законодавець покладає обов`язок з утримання дитини на обох батьків.

Колегія суддів відхиляє доводи позивачки, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо необхідності відвідування дитиною репетитора, розвиваючих та спортивних гуртків, необхідність проходження постійних оглядів у лікаря пульмонолога, оскільки дані обставини підлягають доказуванню у справі про стягнення додаткових витрат на дитину, а в даній справі позивачка не заявляла вимог про стягнення додаткових витрат. Відтак такі доводи позивачки не враховуються при визначенні розміру аліментів у даній справі. Водночас, позивачка, у разі наявності для того підстав, не позбавлена права звернутися до суду з окремим позовом про стягнення додаткових витрат на дитину.

Також, колегія суддів враховує часткове визнання відповідачем позову, а саме на суму 1500,00 грн.

Водночас, посилання в апеляційні скарзі про можливість сплачувати аліменти у розмірі 1500,00 грн не є безумовною підставою для визначення аліментів саме в такому розмірі, оскільки факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (постанова Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №344/10971/16-ц).

При цьому, колегія суддів зауважує, що розмір аліментів у сумі 2000,00 грн не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, такий розмір аліментів не перевищує 50% його доходу.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що розмір аліментів необхідно визначити в сумі 2000,00 грн. Водночас, суд звертає увагу, що у разі зміни майнового стану відповідача, а саме в разі його покращення,позивач має право звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2021 року в частині - змінити в частині визначеного розміру аліментів, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

"Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 квітня 2021 і до досягнення дитиною повноліття".

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець