Провадження № 2/752/2935/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Машкевич К.В.

з участю секретаря Гненик К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника позивача про закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 16 000 грн та судових витрат у розмірі 2270 грн.

Представником позивача подана заява про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України та стягнення з відповідача 2270 грн. сплаченого судового збору, оскільки заборгованість була погашена після пред`явлення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Як встановлено судом, 09 липня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію та судових витрат у справі.

Відповідач після пред`явлення позову в добровільному порядку сплатила суму заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Представник позивача подав заяву про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обгрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд, виклавши її у своєму рішенні у справі справа № 404/251/17 від 03.05.2018 р.

Згідно поданої представника позивача заяви вбачається, що спір між сторонам на момент розгляду справи відсутній в зв`язку з добровільним задоволенням відповідачем пред`явлених позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у даній справі в зв`язку з відсутністю предмета спору.

Однак, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з положень ст.142 ЦПК України, відповідно до якої у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Тобто, в даному випадку, підлягає застосуванню положення ч.3 ст.142 ЦПК України і сплачена позивачем сума судового збору при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі, оскільки позивач не підтримує позовних вимог в зв`язку з їх задоволенням відповідачем після пред`явлення позову.

Керуючись ст.255, 257 ЦПК України, суд,-

постановив:

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію - закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» (04050, м. Київ, вул. Іллєнка, 31, ) судовий збір в розмірі 2270 гривні.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя