ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2316/22 Справа № 206/3421/18 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Надра" на заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Надра" про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 рокупозивачка звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк» Надра» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 21.12.2007 року між нею та ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») було укладено кредитний договір №8/2007/840-К/1820-Н.

За умовами цього кредитного договору вона отримала кредитні кошти в іноземній валюті у сумі 60 968,02 доларів США, що становить що становить 307888,5 гривень за курсом НБУ (5,05грн. за 1 долар США) на день укладання кредитного договору, з умовою їх повернення в строк до 10.12.2032 року з відсотковою ставкою 12,99% на місяць, тобто 155,88% річних.

Позивач вважає, що кредитний договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечить принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що, в свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним.

Відповідачем навмисно не дотримано та грубо порушено встановлені вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України для укладення оспорюваного виду кредитного договору, які визначені законом як істотні та є необхідні, зокрема, Закон України «Про захист прав споживачів» та Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Враховуючи зазначене, позивачка просила суд визнати недійсним кредитний договір №8/2007/840-К/1820-Н, укладений 21.12.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра»).

Припинити іпотеку за №6286047 від 21.12.2007 року, накладену на підставі договору іпотеки, №1820-Н/1, 5985, посвідченого 21.12.2007 року Приватним нотаріусом ДМНО Петренко Катериною Володимирівною, на квартиру АДРЕСА_1 .

Припинити заборону за №6286047 від 21.12.2007 року, накладену на підставі договору іпотеки №1820-Н/1, 5985, посвідченого 21.12.2007 року Приватним нотаріусом ДМНО Петренко Катериною Володимирівною, в реєстрі заборон №323, на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 2-6).

Заочним рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк» Надра» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним - задоволено.

Визнано недійсним Кредитний договір №8/2007/840-К/1820-Н, укладений 21.12.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра»).

Припинено іпотеку за №6286047 (Державний реєстр іпотек) від 21.12.2007 року, накладену на підставі договору іпотеки, №1820-Н/1, 5985, посвідченого 21.12.2007 року Приватним нотаріусом ДМНО Петренко Катериною Володимирівною, на квартиру АДРЕСА_1 .

Припинено заборону за №6286047 від 21.12.2007 року, накладену на підставі договору іпотеки №1820-Н/1, 5985, посвідченого 21.12.2007 року Приватним нотаріусом ДМНО Петренко Катериною Володимирівною, в реєстрі заборон №323, на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.37 - 43).

Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 липня 2021 року Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» про перегляд заочного рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 липня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним - залишено без задоволення (а.с. 96-98).

Додатковим рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 228 вересня 2021 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1409,60 коп. (а.с. 124-125).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «ФК "Дніпрофінансгруп», яке є правонаступником ПАТ "КБ "Надра"звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір №8/2007/840-К/1820-Н, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в іноземній валюті у сумі 60 968,02 доларів США, за програмою "Нове житло", з умовою їх повернення в строк до 10.12.2032 року з відсотковою ставкою 12,99 % на місяць (а.с.11-13).

В якості забезпечення виконання кредитного договору між сторонами також було укладено договір іпотеки № 1820-Н/1 від 21 грудня 2007 року, за яким ОСОБА_1 , передала в іпотеку банку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с 14-15).

Відповідно до п.1.2. кредитного договору, цільовим призначенням кредиту було проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №___ від 21.12.2007р., що укладений між позичальником та ОСОБА_3 , згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно (квартиру), за адресою: АДРЕСА_2 ; оплата комісії за розрахунки за цим договором.

Згідно п.1.3.1. кредитного договору, відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,99% відсотків на місяць. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Розділом 3 кредитного договору передбачено порядок сплати заборгованості по кредиту, включаючи сплату мінімально необхідного платежу в розмірі 693,70 доларів США, нарахування штрафних санкцій, у випадку непогашення простроченої заборгованості.

Зокрема, п.3.4. кредитного договору передбачає, якщо на протязі дії договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс чергові платежі, передбачені договором, то банк приймає виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору в наступному порядку: прострочені відсотки за користування кредитом; відсотки за користування кредитними коштами; пеня та штрафи; прострочена сума кредиту; сума кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні кредитного договору відповідачем не доведено належними та допустимими доказами надання позичальнику як споживачу фінансових послуг банку повної інформації про кредитні умови.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні ризики тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до пункту 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Зі змісту договору кредитного договору від 21 грудня 2007 року №8/2007/840-К/1820-Н вбачається, що сторони погодили суму кредиту 60968,02 доларів США, строком до 10 грудня 2032р.

Пунктом 1.3.1 договору встановлено розмір процентної ставки 12,99% на місяць.

У пункті 4.2.6 договору визначено обставини, у разі настання яких банк може збільшити розмір процентної ставки, повідомивши позичальника не пізніше, ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки.

Позивачка була ознайомлена з умовами кредитування, зокрема, щодо суми кредиту, строку, на який кредит одержано, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, про що свідчить її підпис на кожному аркуші договору.

Отже, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Протягом дії кредитного договору позивач не зверталася до банку з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були їй не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

При укладенні договору позивачка була ознайомлена з його умовами, не заперечувала проти них та проти підписання, погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, визначених договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання були вільними, оскільки будь-яких доказів протилежного позивач суду не надала.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у договорі про надання споживчого кредиту від 21 грудня 2007 року №8/2007/840-К/1820-Н передбачені усі істотні умови, а саме розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Доводи заявника про те, що банк під час укладання договору приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості не можуть бути прийняті до уваги.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З аналізу вказаної норми слід дійти висновку, що правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Відповідно до пункту 3.1 Правил, банки зобов`язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов`язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил).

Враховуючи наведене, позивачка була ознайомлена з орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, про що свідчить її підпис на кожному аркуші договору.

Доводи позивача про те, що банк не надав жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, є необґрунтованими, оскільки коливання іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют, передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором унаслідок підвищення курсу іноземної валюти не є підставою вважати умови кредитного договору несправедливими, оскільки зазначене стосується обох сторін договору.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Згідно із положеннями ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та у відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з позивача на користь ТОВ "ФК Дніпрофінансгруп" слід стягнути судовий збір в розмірі 2114,41 грн.

Керуючись статтями 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Надра" - задовольнити.

Заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Надра" про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Надра" 2114,41 грн. судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: