Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2641/21
Провадження № 2/553/419/2022
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
12.01.2022 рокум. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді - Парахіної Є.В.,
при секретарі - Сіомашко В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт" про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -
У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДП "Полтавське управління геофізичних робіт" про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якому вказує, що з червня 2017 року по грудень 2020 року перебував з відповідачем в трудових відносинах. 23.12.2020 року звільнений з посади машиніста каротажної станції за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.
Ухвалою суду від 24.09.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляду.
Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Зязюн Ю.А. в судове засідання не з`явилися, від адвоката надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.
Відповідач ДП "Полтавське управління геофізичних робіт" будучи повідомлений про час та місце слухання справи за юридичною адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву.
Як встановлено в п. 1 ч. 7, ч. 10 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю.
Згідно відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місце знаходження ДП "Полтавське управління геофізичних робіт" зазначено - Полтавська обл., м. Полтава, вул. Заводська, 16. Саме за вказаною адресою відповідач повідомлявся про судові засідання.
Судові повістки про судові засідання, призначені на 10 год. 00 хв. 01.11.2021 року та на 09 год. 00 хв. 02.12.2021 року направлялись відповідачу саме за вищевказаною адресою, проте повернуті до суду без вручення адресату з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою", у зв`язку з цим відповідач повідомлявся про судові засідання, призначенні на 09 год. 00 хв. 23.12.2021 року та 08 год. 30 хв. 12.01.2022 року, також шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх поцесуальних прав та обв`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Виходячи з вищенаведеного, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з ДП "Полтавське управління геофізичних робіт", з 13.06.2017 року працював на посаді машиніста підіймача каротажної станції, з 01.01.2019 року назву посади змінено на машиніст каротажної станції, та був звільнений з роботи з 23.12.2020 року за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України згідно з наказом в.о. директора від 23.12.2020 року.
Як вбачається з наказу (розпорядження) в.о. директора ДП "Полтавське управління геофізичних робіт" про припинення трудового договору (контракту) № 100-к від 23.12.2020 року, ОСОБА_2 , машиніст 4 р. комплексної радіо-електрокаротажної партії № 1, звільнений за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, компенсація за невикористанні дні відпустки - 16 днів.
Як визначено в ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в період з 19.03.2021 року по 15.09.2021 року, тобто в період після дати, станом на яку судом стягнуто відповідні виплати на підставі заочного рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18.06.2021 року, позивач послався на те, що ДП "Полтавське управління геофізичних робіт", який не провів з ним повний розрахунок у день звільнення, що встановлено судовим рішенням, не проводить розрахунок і до часу звернення до суду з позовом.
Вирішуючи позовні вимоги в цій частині, суд бере до уваги той факт, що підставою для застосування до роботодавця відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, є непроведення розрахунку з працівником з вини власника або уповноваженого ним органу.
Наявні у справі докази не містять даних про те, що відповідач обізнаний про існування вказаного вище рішення суду та свідомо ухиляється від його виконання, доказів, що рішення позивачем звернуте до виконання у встановленому законом порядку та до цього часу є невиконаним.
Позивач не надав суду жодних доказів того, що відповідач ДП "Полтавське управління геофізичних робіт" дійсно станом на час звернення до суду з позовом, який є предметом розгляду в даному провадженні, не провів з ним розрахунок, існує непогашена, в тому числі на виконання судового рішення, заборгованість перед позивачем з боку відповідача ДП "Полтавське управління геофізичних робіт" з заробітної плати та інших платежів, що підлягали виплаті йому при звільненні.
За вказаних обставин, внаслідок відсутності жодних належних та допустимих доказів існування обставин, які є підставою для застосування до ДП "Полтавське управління геофізичних робіт" відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, суд позбавлений підстав позитивно вирішити позовні вимоги про стягнення на користь позивача ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку, у зв`язку з недоведеністю обґрунтованості позовних вимог в цій частині.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, суд враховує наступне.
Як встановлено в п. 5.1 розділу V Колективного договору на 2016 рік між адміністрацією та профспілковим комітетом ДП "Полтавське управління геофізичних робіт", ухваленого за зборах трудового колективу 16.05.2016 року та зареєстрованого Управлінням соціального розвитку виконавчого комітету Полтавської міської ради, при наданні щорічної відпустки працівнику (для працюючих за сумісництвом тільки працівникам польових партій) нараховується матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 2-х посадових окладів чи тарифної ставки, крім порушників трудової і виробничої дисципліни, за рішенням спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету. В разі розподілу відпустки на частини (не менше 14 днів) матеріальна допомога на оздоровлення виплачується рівними частинами. Працівникам, що отримували путівку як за рахунок коштів підприємства та і за рахунок коштів соціального страхування, матеріальна допомога на оздоровлення не виплачується.
Представник позивача адвокат Зязюн Ю.А. у наданих суду письмових поясненнях вказувала на відсутність у позивача можливості отримати інші документи про доходи та час перебування у відпустці у 2020 році, оскільки ДП "Полтавське управління геофізичних робіт" в даний період час діяльність фактично не здійснює, місцезнаходження документів підприємства встановити не виявилось можливим, незважаючи на направлені нею запити до Міністерства енергетики України, яке є засновником підприємства, та Фонду державного майна України, якому підприємство передано на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України № 1010-р від 12.08.2020 року.
Відповідно до листа Фонду державного майна України за вих. № 10-57-234 від 06.01.2022 року, адресованого адвокату Зязюн Ю.А. Фонд державного майна України, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.08.2020 № 1010-р "Про передачу об`єктів державної власності до сфери управління Фонду державного майна" актом приймання-передачі від 02.02.2021 цілісний майновий комплекс Підприємства передано із сфери управління Міністерства енергетики України до сфери управління Фонду. Отже Фонд став органом управління Підприємством з 02.02.2021. Попередній орган управління Підприємства не надав до Фонду матеріали за вказані в запиті роки. Відповідно до загальних принципів господарювання, встановлених статтею 6 Господарського кодексу України та статтею 7 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", Фонд не має права втручатися в господарську діяльність підприємств, за винятком випадків, передбачених законодавством України та установчими документами цих підприємств.
Згідно наказу (розпорядження) в.о. директора ДП "Полтавське управління геофізичних робіт" про припинення трудового договору (контракту) № 100-к від 23.12.2020 року ОСОБА_2 визначена компенсація за невикористанні дні відпустки в кількості 16 днів.
В ст. 5 Закону України "Про відпустки" визначено, що тривалість відпусток визначається цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами України і незалежно від режимів та графіків роботи розраховується в календарних днях.
В ч. 1 ст. 6 вказаного вище Закону встановлено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
З урахуванням того факту, що у розпорядженні суду відсутні достовірні документи, які підтверджують тривалість відпустки позивача ОСОБА_2 , з урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Закону України "Про відпустки", очевидно, що він використав частину відпустки.
При цьому, позивачем не надано доказів того, що під час надання частини відпустки, яка ним була використана, йому не виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення, не надано суду також доказів розміру його посадового окладу чи тарифної ставки, що об`єктивно позбавляє можливості визначити розмір матеріальної допомоги, на яку він претендує. Не містяться такі дані також і в заочному рішенні Ленінського районного суду м. Полтави від 18.06.2021 року в справі № 553/790/21, висновки якого ґрунтуються на середньомісячній заробітній платі позивача, а не на розмірі його посадового окладу.
Поряд з цим, жодних підстав для висновку про те, що позивач ОСОБА_2 перебував у щорічній відпустці саме у 2020 році, як і доказів того, що він у цей період не притягувався адміністрацією підприємства за порушення трудової і виробничої дисципліни, а також доказів існування рішення спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету про виплату працівникам матеріальної допомоги на оздоровлення у 2020 році у розмірі та порядку, визначених в п. 5.1 розділу V Колективного договору на 2016 рік між адміністрацією та профспілковим комітетом ДП "Полтавське управління геофізичних робіт", як і доказів того, що позивачу не надавалась путівка, як за рахунок коштів підприємства, так і за рахунок коштів соціального страхування, що виключає право на отримання зазначеної матеріальної допомоги на оздоровлення, судом не встановлено.
А відтак суд визнає позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з недоведеністю.
З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 19.03.2021 року по 15.09.2021 року є недоведеними, а тому позов не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -
В задоволенні позову ОСОБА_2 (місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт" (місцезнаходження - м. Полтава, вул. Заводська, 16, код ЄДРПОУ - 00147921) про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку, - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до Полтавського апеляційного суду апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складний 18.01.2022 року.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЄ. В. Парахіна