Провадження № 2/752/3430/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 січня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Машкевич К.В., за участю секретаря - Гненик К.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з позовом до суду і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття та судові витрати у розмірі 5000 грн., винагороди адвоката за правову допомогу та 3000 грн. гонорару «успіху адвоката за результатами розгляду справи.

Посилається в позові на те, з 26 серпня 2018 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Від даного шлюбу мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на виховання дитини та ведення спільного господарства.

Зазначила, що змушена була переїхати проживати до своїх батьків з дитиною, через непорозуміння, які виникали з відповідачем.

Неповнолітній син проживаює разом з нею та знаходяться на її матеріальному утриманні.

Відповідач проживає окремо, не працює та ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати спільну дитину.

У зв`язку з чим просила позов задовольнити.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 31 серпня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

16 грудня 2021 року від представника відповідача надійшов до суду відзив, яким просив задовольнити частково позовні вимоги у розмірі 1/6 частини від доходу, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та відмовити у судових витратах.

Зазначає, що у відповідача з позивачем до осені 2019 року була домовленість про введення спільного бюджету навпіл.

З осені 2019 і до моменту припинення спільного проживання 07.08.2021 року, поточні витрати сім`ї були за рахунок відповідача.

Відповідач забезпечував придбання для дитини харчування, одягу, дитячих товарів, щотижнево носив будь-які важкі покупки з магазину, щоб уникнути фізичне навантаження позивача.

Відповідач вказує, що після припинення стосунків сторін він намагався надати позивачу грошові кошти на утримання спільної дитини, проте позивач відмовлялась.

Крім того, багаторазово пропонував укласти нотаріальний договір відносно утримання дитини та визначити в досудовому порядку його обов`язок та суму по сплаті аліментів.

Також з метою надання допомоги пропонував позивачу придбати подарункові сертифікати, на які можна придбати необхідні речі для дитини, однак пропозиція була проігнорована позивачем.

Зазначає, що саме 1/6 частина від доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку буде відповідати засадам розумності та справедливості,оскільки після припинення стосунків з позивачем усі накопичення сім`ї залишились у позивача.

Відповідач змушений знімати квартиру, свого власного рухомого або нерухомого майна у нього немає.

В частині судових витрат вказав про їх завищений розмір та відсутність достатніх доказів фактичної сплати коштів позивачем на користь адвоката.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 10).

Сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого 21 травня 2020 року Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (а.с.11).

Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Такий же обов`язок батьків передбачений ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в окремих випадках - і своїх повнолітніх дітей.

Чинним законодавством України передбачено декілька способів стягнення аліментів.

Так, виконання батьками обов`язку утримувати дитину може здійснюватися за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні, в грошовій і (або) натуральній формі.

Крім того, батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права.

При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що домовленості щодо утримання дитини сторони перед зверненням позивачки до суду не досягли.

За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч.7,10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно зі ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в т.ч. щодо її матеріального утримання,і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.ст. 8, 12 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

З урахуванням цього, рівності прав та обов`язків обох батьків щодо матеріального утримання дітей, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається і не заперечує відповідач, дитина проживає з матір`ю.

Відповідач знаходиться у працездатному віці, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Суд також зважає на те, і цієї точки зору притримується Верховний Суд у своїй практиці в цій категорії справ, батьки зобов`язані утримувати малолітню дитину незалежно від надання їй добровільно матеріальної допомоги.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків / рішення від 7 грудня 2006 року у справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/04, § 54).

Враховуючи викладене вище, недосягнення між сторонами, як батьками малолітньої дитини, згоди щодо способу утримання дитини відповідачем, як батьком, проживання дитини з матір`ю, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивачки.

Враховуючи наведене вище та те, що відповідачем доказів на підтвердження відсутності можливості виплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від свого заробітку на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не надано, суд приходить до висновку, що відповідач не довів тих обставин на які посилався як на підставу своїх заперечень проти вимог позивача про стягнення аліментів у частці від доходу.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В частині вирішення спору про стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу суд прийшов таких висновків.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

За приписами ст.ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у цивільній справі справа № 372/1010/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2021 року між позивачем та адвокатом Калашнюком Сергієм Андрійовичем була укладена Угода №2 про надання правової допомоги.

26 серпня 2021 року між сторонами був підписаний додаток до угоди №2 про надання правової допомоги від 12 серпня 2021 року на загальну суму 5 000, 00 грн.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для оплати та сплати правничої допомоги у розмір 8 000,00 грн., а саме факту оплати наданої правової допомоги (чеки, квитанції, платіжні доручення, тощо), матеріали справи не містять, як і не містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

За таких обставин, підстави для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд не вбачає.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви немайнового характеру з фізичної особи справляється судовий збір, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначає, що з 01 січня 2021 року розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 2 270, 00 грн.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. на користь держави.

Керуючись ст. ст. 7, 141, 180, 181,182,183, 184, 191 СК України, ст.ст.2,4, 12, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , ІН: НОМЕР_4 аліменти на утримання дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць піддати негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН: НОМЕР_3 , 908 грн. судового збору на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазнаечний строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , ІН: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН: НОМЕР_3 .

Суддя: К.В. Машкевич