У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

13.01.22 145/3/22

2-о/145/63/2022

смт Тиврів

Суддя Тиврівського районного суду Вінницької області Вальчук В. В. , вирішуючи питання про відкриття провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями,-

ВСТАНОВИВ:

До Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями. В своїй заяві заявник просить встановити факт, що свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння АДРЕСА_1 видане 3 березня 1986 року виконкомом Гніванської міської ради на ім`я ОСОБА_2 належало ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гнівань.

В обґрунтування поданої заяви зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Гнівнь помер його батько ОСОБА_2 , який до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за вищевказаною адресою. Право власності померлого на цю нерухомість підтверджується свідоцтвом про право власності на домоволодіння, виданим виконавчим комітетом Гніванської міської ради 3.03.1986 року на підставі рішення виконкому Гніванської міської ради №195 від 15.12.1981 року. За життя ОСОБА_2 належним йому майном не розпорядився, а спадкоємцями першої черги за законом є заявник ОСОБА_1 (син) та ОСОБА_3 (донька) та дружина померлого ОСОБА_4 . Вони всі є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 так як на час відкриття спадщини постійно проживали та були зареєстровані разом з спадкодавцем. Перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину після його смерті є те, що в свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння АДРЕСА_1 допущена помилка в написанні прізвища власника цієї нерухомості, а саме в свідоцтві вказано ОСОБА_5 замість ОСОБА_6 . Виправити вказану помилку неможливо, оскільки власник нерухомості помер, тому заявник звертається до суду з даною заявою, в якій зазначає, що встановлення факту йому необхідне для оформлення спадкових прав.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

У частині першій статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення та які можуть бути встановлені в порядку окремого провадження, який не є вичерпним.

Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення (пункт 30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року в справі № 287/167/18-ц, провадження № 14-505цс19).

З матеріалів заяви слідує, що ОСОБА_1 просить встановити факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючих документів, а саме: свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , виданого виконкомом Гніванської міської ради, оскільки факт належності даного правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення і впливатиме на оформлення ним спадкових прав.

Судом установлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гнівань, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18.04.2006 року.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті25 ЦК України).

З урахуванням зазначеного, суд зазначає, що встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі №570/997/19.

Отже, за таких обставин, суд дійшов висновку, що із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, вбачається спір про право, оскільки відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність ОСОБА_2 припинилася у зв`язку з його смертю, що свідчить про неможливість встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів на нерухоме майно за померлою особою.

Одночасно заявнику слід роз`яснити його право подати позов на загальних підставах з певними вимогами до відповідних осіб, які повинні брати участь у розгляді справи.

Крім того, з матеріалів заяви слідує, що після смерті ОСОБА_2 крім заявника є ще й інші спадкоємці, які мають право на спадщину про що зазначає в заяві сам заявник.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Керуючись ст.ст.259-261, ч.4 ст. 315 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Вальчук В. В.