ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/135/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в особі Запорізької обласної дирекції Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в особі Запорізької обласної дирекції Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в особі Запорізької обласної дирекції Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07 вересня 2020 року об 11 год. 30 хв. на автодорозі Н-30 поворот с. Садове Токмацького району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю позивача ОСОБА_1 , який керував належним йому на праві власності автомобілем Jeep Compass, д.н. НОМЕР_1 , та за участю автомобіля ВАЗ 21099, д.н. НОМЕР_2 , з причепом, НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Працівниками Токмацького відділення поліції Запорізької області складено протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 , в якому відображено, що останній порушив вимоги п.п. 14.2 б, 14.6 а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУПАП. Він не погодився зі складеним протоколом, про що надав письмові пояснення по суті дорожньо-транспортної пригоди. Серед іншого зазначив, що

прийняв заходи для уникнення зіткнення, але зіткнення уникнути не вдалось. Зазначив, що в діях другого водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем ВАЗ 21099 вбачається невідповідність вимогам ПДР України, які також знаходяться з технічної точки зору в причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, а тому з огляду на викладене необхідно встановити ступінь вини кожного з учасників ДТП.

Вказував, що цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 21 21099, д.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 було застраховано у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 4293504 від 17 березня 2020 року зі страховими виплатами: до 130000,00 гривень за пошкоджений автомобіль та 2600000,00 гривень за шкоду, завдану життю та здоров`ю потерпілого. Розмір франшизи складає 2600,00 грн. Цій страховій компанії він надав відповідні пояснення як потерпілий, а згодом подав заяву про виплату страхового відшкодування за шкоду, спричинену пошкодженням його автомобілю, на яку 06 жовтня 2020 року ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» надано письмову відповідь, в якій зазначено, що, враховуючи постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 28 вересня 2020 року, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення та настанні ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не настала, тому згідно з п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відсутні законні підстави для виплати страхового відшкодування за заявленим збитком.

В позові позивач зазначив, що у ДТП наявна вина двох осіб, а тому суду необхідно встановити ступінь вини обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, не дивлячись на факт притягнення до адміністративної відповідальності тільки одного з них. З метою відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, позивач звернувся до судового експерта Дроздова Ю.В., яким складено висновок авто-товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 5810/20/20 від 29 жовтня 2020 року, згідно з яким вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу - автомобілю Jeep Compass, р.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, складає 350 342 грн. 52 коп., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу КТЗ складає 332 044,11 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 визначив як спричинену йому майнову шкоду саме вартість відновлювального ремонту його пошкодженого КТЗ, яка складає 332 044,11 грн. та підлягає відшкодуванню в межах ліміту відповідальності страховика, тобто в межах 130 000 тисяч гривень згідно страхового полісу № АО 4293504 від 17 березня 2020 року та за вирахуванням суми франшизи у розмірі 2600 грн., що буде становити суму у розмірі 127 400 грн., яку він просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану пошкодження автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 127 400 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1274 грн., а всього у розмірі 128 674 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» в особі Запорізької обласної дирекції ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» подало до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, стягнувши з ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 63 700,00 грн.

Обгрунтовуючи таке прохання, відповідач вказував, що попри те, що суд послався на норми статті 1188 ЦК України та висновки наданого позивачем у справу дослідження ме-

ханізму ДТП, вказуючи, що мається обопільна вина обох водіїв у ДТП, що сталася 07 вересня 2020р., судом не визначалась ступінь вини кожного з водіїв, а стягнуто страхове відшкодування в межах всього ліміту відповідальності страховика. Вважає, що вина обох водіїв з урахуванням допущених порушень ПДР становить по 50 % кожного, тому страховик має відповідати лише половиною суми ліміту страхового відшкодування.

У відзиві на скаргу представник позивач в особі адвоката Павлова Є.Г. зазначає, що відповідач неправильно вираховує 50 %, виходячи з ліміту страхового відшкодування, в той час як відсотки слід розраховувати від визначеного експертизою розміру матеріального збитку, що буде становити 332 044,11 х 50 % = 166 022,55 грн. А тому суд правомірно стягнув зі страховика майнову шкоду в межах всього ліміту страхового відшкодування. Просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч. 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 28.09.2020 по справі № 328/1959/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Зі змісту вказаної постанови суд першої інстанції встановив, що 07 вересня 2020 року об 11 год. 30 хв. на автодорозі Н-30 поворот на с. Садове Токмацького району водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем JEEP COMPASS, д.н. НОМЕР_1 , та рухаючись в сторону м. Василівка, при виконані обгону не впевнився, що водій автомобіля ВАЗ 21099, д.н. НОМЕР_2 , який рухався спереду по тій самій смузі, подав сигнал поворта при повороті ліворуч. Внаслідок ДТП постраждалих немає, автомобілі механічно пошкоджено. Водій ОСОБА_1 припустився порушень вимог п.п. 14.2. «б», 14.6 «а» Правил дорожнього руху, за що ст.. 124 КУпАП передбачена відповідальність.

Цивільна-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 21 21099, д.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 4293504 від 17 березня 2020 року, гідно з яким ліміт відшкодування за шкоду, заподіяну майну, визначено у 130 000,00 грн, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 260 000,00 грн. , розмір франшизи 2600,00 грн.

ОСОБА_1 вважаючи, що в діях водія ОСОБА_2 , який керував автомо-

білем ВАЗ 21099, також вбачається невідповідність вимогам ПДР України, які знаходяться, на його думку, з технічної точки зору в причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, вважав, що є потерпілим від ДТП, у зв`язку з чим звернувся до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з заявою про виплату страхового відшкодування.

06 жовтня 2020 року ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надано письмову відповідь, якою ОСОБА_1 повідомлено, що, враховуючи постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 28 вересня 2020 року, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення та настанні ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не настала, а тому згідно з п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відсутні законні підстави для виплати страхового відшкодування за заявленим збитком.

Згідно з висновком судового експерта Дроздова Ю.В. від 29.10.2020 № 5810/20/20, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу - автомобіль Jeep Compass, р.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, складає 350 342 грн. 52 коп., вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу КТЗ складає 332 044,11 грн.

В процесі розгляду даної цивільної справи судовим експертом Драган В.М. за заявою ОСОБА_1 було проведено автотехнічне дослідження та надано висновок від 04.01.2021 № 10.1/001 за результатами проведення дослідження з обставин механізму ДТП.

Згідно із зазначеним висновком експерта по третьому питанню «чи вбачаються в діях водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 невідповідності вимогам ПДР України, якщо так, то чи перебували вони у причинному зв`язку з настанням події ДТП»:

- дії водія автомобіля Jeep ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.14.6 «а» ПДР Ук-

раїни, що з технічної точки зору перебувало у причинному зв`язку із настанням події даної ДТП;

- дії водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.10.1 ПДР Украї-

ни, що з технічної точки зору перебувало у причинному зв`язку із настанням події даної ДТП.

Суд вказував, що зазначений висновок відповідачем під сумнів не ставиться і не спростовується, а отже суд вважає його належним та допустим доказом на підтвердження наявності у діях ОСОБА_2 вини, яка є підставою для цивільно-правової відповідальності.

Підсумовуючи вище встановлені обставини, суд дійшов висновку, що, оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ОСОБА_2 була застрахована у встановленому законом порядку у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», якою ОСОБА_1 було відмовлено у сплаті страхового відшкодування, то у зв`язку з доведеністю наявності в діях ОСОБА_2 вини як підстави для цивільно-правової відповідальності, з настанням страхового випадку обов`язок відшкодувати шкоду у межах встановленого ліміту відповідальності належить ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» як страховику. Також судом визнано доведеним і розмір майнової шкоди, яка у вимогах до страховика дорівнює ліміту відшкодування за вирахуванням франшизи у сумі 127 400 грн.

Зважаючи на вказані обставини, суд задовольнив повністю позов ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі відповідача зазначається на недотримання судом вимог статті 1188 ЦК України, оскільки ним вирішено позов без визначення ступеню вини обох водіїв,

у зв`язку з чим безпідставно всю матеріальну шкоду, заявлену позивачем, стягнуто із страховика. Вважає, що вина водїв є рівною, оскільки кожним з них не виконано вимоги ПДР, що знаходиться у прчинному зв`язку з настанням ДТП. Тому просить зменшити розмір стягнення, виходячи з 50 % страхового відшкодування, стягнутого судом, що буде становити 63 700,00 грн.

Дослідивши вказані доводи скарги, колегія дійшла наступних висновків.

Суд правильно визнав, що правовідносини, що виникають з ДТП від 07.09.2020р. та щодо її наслідків, слід вирішувати згідно з приписами статті 1188 ЦК України, згідно з якою шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

При цьому, суд правильно визнав, що винуватість самого позивача ОСОБА_1 у вказаному ДТП встановлена постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 28.09.2020 по справі № 328/1959/20, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Згідно з вказаною постановою до ДПТ призвели дії ОСОБА_1 з порушення вимог п.п. 14.2. «б», 14.6 «а» Правил дорожнього руху.

Досліджуючи механізм ДТП за висновком експерта № 10.1/001 від 04.01.2021р., складеним судовим експертом Драган В.М. на замовлення позивача, який був принятий судом як доказ у цій справі, суд першої інстанції встановив, що й в діях іншого водія ОСОБА_2 також маються невідповідності п.п. 9.2 «б», 9.4 та 10.1 ПДР.

Представник відповідача не заперечував проти долучення копії вказаного висновку експерта та навіть на його підставі визначив у скарзі супінь винуватості кожного з водіїв у ДТП як 50 %.

Отже, обидва водії порушили ПДР, що знаходиться у причинному зв`язку з ДТП 07.09.2020р., але ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а відносно ОСОБА_2 протокол не складався.

У такому разі, зважаючи на вказані обставини, відповідальність за шкоду при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки має вираховуватись за приписами п. 3 ч. 1 статті 1188 ЦК України.

Проте суд першої інстанції, навівши вимоги п. 3 ч. 1 статті 1188 ЦК України у аналізі норм матеріального права, які слід враховувати при розгляді даного спору, фактично ступінь вини кожного водія у даному ДТП не визначав, обмежившись лише тим, ОСОБА_2 також допущені порушення вимог ПДР.

У цьому сенсі доводи апеляційної скарги відповідача заслуговуються на увагу.

Визначаючи ступінь вини кожного з водіїв, колегія враховує те, що згідно з висновком експерта № 10.1/001 від 04.01.2021р., водій ОСОБА_1 здійснював обгін ТЗ під керуваннм ОСОБА_2 в зоні перехрестя, що правилами дорожнього руху заборонено, тобто позивач діяв всупереч вимог пунктів 14.2 «б» , 14.6 «а» ПДР. Тобто першим порушив ПДР саме ОСОБА_1 , оскільки при виконанні маневру обгону мав враховувати в такому разі, що інший учасник дорожнього руху може змінити напрямок руху на перехресті. В свою чергу, водій ОСОБА_2 мав виконати перед поворотом на перехресті ліворуч вимоги пунктів 9,2 «б», 9.4, 10.1 ПДР, тобто завчасно подати сигнал покажчиками повороту, а також впевнитись, що це буде безпечним (поворот ліворуч).

У вказаному висновку експерта також зазначено, що жоден з водіїв у даніій дорожній обстановці не створював для іншого небезпеку чи перешкоди у русі, а також обидва водії та стан їх автомобілів мали технічну можливість запобігти зіткненню, виконавши вимог: водій ОСОБА_1 пункту 14.6 «а» ПДР, а водій ОСОБА_2 п. 10.1 ПДР, та для їх виконання у водіїв не було ніяких перешкод. Саме порушення кожним з водіїв вказаних вимог ПДР знаходиться в причинному зв`язку із настанням події ДТП.

Проаналізувавши вказаний висновок експерта, колегія погоджується з доводами скарги відповідача про те, що винуватість кожного з водіїв дорівнює 50 % та у такому ж розмірі настає їх цивільно-правова відповідальність у наслідках ДТП та відшкодуванні шкоди, спричиненої подією ДТП.

Але колегія визнає помилковим визначення відповідачем розміру відшкодування у процентному відношенні від встановленого ліміту відшкодування за майнову шкоду, оскільки розмір відшкодування має вираховуватись від визначеного автотоварознавчим дослідженням розміру матеріального збитку.

Так, висновком автотоварознавчої експертизи № 5810/20/20 від 29.10.2020р. матеріальну шкоду визначено у розмірі 332 044,11 грн., тому саме від цієї суми слід розраховувати 50 % , тобто суму, на відшкодування якої має позивач, що становить: 332 044,11 х 50 % = 166 022,55 грн.

Проте, оскільки ліміт відповідальності відповідача згідно з полісом № АО 4293504 від 17 березня 2020 року становить 130 000,00 гривень за пошкоджений автомобіль, а франшиза 2600 грн., то відшкодуванню позивачеві в межах цього ліміту підлягає сума в розмірі 127 400 грн., яку й стягнув суд першої інстанції.

Отже, незважаючи на те, що суд не визначав ступень вини кожного з водіїв у ДТП, що сталася 07.09.2020р., остаточні висновки суду про те, що позивачеві належить відшкодувати за рахунок страховика в особі ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» суму в межах ліміт відшкодування за майнові збитки за мінусом франшизи у розмірі 127 400 грн. є правильними.

В такому разі з огляду на часткову обґрунтованість апеляційної скарги щодо вмотивування наявності у позивача права на відшкодування 50 % від визначених майнових збитків з урахування ступнею його вини у ДТП, визначного як 50 %, колегія відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення, виклавши її у редакції цієї постанови.

Оскільки щодо задовленого судом розміру майнової вимоги позивача рішення суду не змінюється, то підстав для зміни розподілу судових витрат у справі, а також компенсації витрат відповідача на стадії апеляційного провадження за рахунок позивача не мається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в особі Запорізької обласної дирекції Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2021 року у цій справі змінити в частині мотивування висновків про задоволення позову, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 11 січня 2022 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.