Постанова

Іменем України

17 січня 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2060/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут"

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 01 липня 2021 року

в складі судді Фролової І.В.

у цивільній справі №761/21360/19 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом Державного підприємства "Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут"

до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "НОВА", Моторного (транспортного) страхового бюро України

про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "НОВА" на користь Державного підприємства "Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут" (далі - ДП "ДАНДПІ", Підприємство) майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 29 900,00 грн та витрати на проведення експертизи в сумі 1 015,20 грн.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 та Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовлено.

Стягнуто з ДП "ДАНДПІ" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 420,20 грн, з яких: 5000,00 грн - витрати на правову допомогу та 420,20 грн - судовий збір.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині стягнення на користь відповідача ОСОБА_1 з позивача 5000,00 грн судових витрат на правничу допомогу, останній подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 на підтвердження понесення ним витрат на правничу допомогу разом з договором про надання правничої допомоги від 17.11.2020 та актом виконаних робіт від 11.06.2021 не надав розрахунків витрат та документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, що в свою чергу призвело до невідповідності висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи.

Судом не враховано висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №379/1418/18, де зазначено, що на підтвердження понесення витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, до суду необхідно надати документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Також, як на підставу скасування рішення суду в частині стягнення з нього витрат на правничу допомогу, позивач зазначив, що суд першої інстанції порушив принцип справедливого розгляду справи та стягнув на користь ОСОБА_1 , який є винним у вчиненні ДТП, з потерпілої особи витрати на правничу допомогу, які до того ж не доведені під час розгляду справи.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Шевченківського районного суд м. Києва від 01.07.2021 в частині стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення. В іншій частині рішення суду просив залишити без змін.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_1 подав відзив, в якому посилаючись на те, що чинне законодавство не вимагає від адвоката видання фіскального чека на підтвердження розрахунку з клієнтом та на те, що до суду було всі необхідні докази, які в повній мірі підтверджують обсяг понесених витрат, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 до суду першої інстанції надано Договір про надання правничої допомоги від 17.11.2020, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також надано Акт виконаних робіт (звіт про надану правничу допомогу) від 11.06.2021 (том 3, а.с. 98-100).

Пунктом 4.3.1. Договору про надання правничої допомоги визначено, що гонорар адвоката є фіксованим та складає 5 000,00 грн за послуги передбачені в п. 1.2. даного Договору, які клієнт оплатив при укладенні договору.

В Акті виконаних робіт від 11.06.2021 зазначено обсяг наданих послуг і виконаних робіт, а саме зазначено, що надано такий вид робіт і витрачений на них час: ознайомлення з матеріалами справи, аналіз законодавства (2 години); підготовка заяви про перегляд заочного рішення (3 години); підготовка відзиву на позовну заяву (3 години); підготовка відзиву на уточнену позовну заяву (2 години).

Незважаючи на обставини, викладені у вищевказаних Договорі про надання правничої допомоги та Акті виконаних робіт, матеріали справи не містять доказів оплати ОСОБА_1 витрат понесених на правничу допомогу.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи належних доказів про оплату ОСОБА_1 послуг з надання правничої допомоги.

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 цієї статті, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно з п. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд в постанові від 28 вересня 2021 року у справі №160/12268/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 04.06.2021 у справі №160/13273/19, від 21.01.2021 у справі №280/2635/20, від 29.10.2020 у справі №686/5064/20 та від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_1 , а в матеріалах справи містяться докази, які підтверджують понесення ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, обсяг наданих послуг і виконаних робіт, а також їх вартості, суд зробив обґрунтований висновок про стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 є винною особою в ДТП, внаслідок якої позивачу завдано шкоди та ще й покладено на нього судові витрати з оплати правничої допомоги не вказують на те, що судом порушено принцип справедливого розгляду справи. Так, згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, при вирішенні питання розподілу судових витрат на правничу допомогу суд повинен враховувати вимоги, визначені у ст. 141 ЦПК України (розподіл судових витрат між сторонами) та ст. 137 ЦПК України (витрати на професійну правничу допомогу).

При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач як то визначено ст. ч. 5, ч. 5 ст. 137 ЦПК України не подавав до суду першої інстанції заперечень на клопотання ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, зокрема не зазначав, що розмір витрат є необґрунтованим, а також не подавав обґрунтованого клопотання про зменшення таких витрат.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про розподіл судових витрат, зокрема в частині стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в оскаржуваній частині без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут" - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець