ПОСТАНОВА
Іменем України

17 січня 2022 року м. Кропивницький

справа № 398/3075/21

провадження № 22-ц/4809/181/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2021 року у складі судді Нероди Л. М. і

В С Т А Н О В И В :

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та просив стягнути на свою користь 5 000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди за несвоєчасну виплату середнього заробітку за час затримки разрахунку при звільненні та судові витрати.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 проходив службу за контрактом у Військовій частині № НОМЕР_1 Національної гвардії України.

17 травня 2019 року наказом № 116 командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з позивачем припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та звільнено у запас Збройних Сил України за пп. «б» п.2 ч.5 ст.6 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я), а з 24 червня 2019 року ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

26 березня 2020 року ОСОБА_1 відповідачем було виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно, однак, в день розрахунку не було виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, чим було порушено права позивача.

У зв`язку із зазначеним, позивач звернувся до суду з позовом про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, визнано протиправною бездіяльність Війської частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 травня 2019 року по 26 березня 2020 року включно та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 травня 2019 року по 26 березня 2020 року включно.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року залишено без змін.

Внаслідок протиправної бездіяльності відповідача ОСОБА_1 лише 12 травня 2021 року, тобто через 1 рік і 11 місяців після звільнення, отримав середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а тому вважає, що наявні всі підстави для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 моральної шкоди.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди задоволено повністю.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що протиправна бездіяльність відповідача призвела до порушення трудових прав позивача та чинним законодавством України саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати позивачу моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди.
Суд першої інстанції вважав, що при звільненні з військової служби позивач розраховував на отримання вказаних вище виплат та компенсацій, які не були виплачені з вини відповідача, а вимушена неможливість користуватися належними позивачу коштами внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача призвела до значних душевних страждань, погіршення психологічного стану, що безумовно відобразилось на фізичному здоров`ї позивача.
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України просить скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, безпідставним та незаконним.
Зокрема, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь компенсацію моральної шкоди не у зв`язку з невиплатою коштів при звільненні, а у зв`язку з невчасною виплатою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а середній заробіток сам по собі вже є своєрідною компенсацією за невчасний розрахунок при звільненні.
Відповідач вважав виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні спірним питанням, а тому виплатив тільки на підставі рішення суду, що вказує на відсутність з боку військової частини НОМЕР_1 бажання щодо спричинення будь-якої шкоди.
Відповідач, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012, вважає, що стягнення компенсації моральної шкоди можливе лише у зв`язку з невчасним розрахунком при звільненні, а не у зв`язку з виплатою середнього заробітку згідно рішення суду.
Крім того, факт наявності негативних емоцій у позивача та їх характер взагалі не досліджувались судом першої інстанції та відсутні посилання на будь-який доказ наявності моральної шкоди
Від адвоката Гулого А. В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2021 року без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 5 000 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2021 становить 227 000 грн, станом на 01.01.2022 становить 248 100 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що протиправна бездіяльність відповідача призвела до порушення трудових прав позивача та чинним законодавством України саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати позивачу моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу за контрактом у Військовій частині № НОМЕР_1 Національної гвардії України, має військове звання підполковника, працював начальником квартирно-експлуатаційної служби тилу.

Наказом командувача Національної гвардії України від 26 квітня 2019 року № 65 о/с ОСОБА_1 звільнено з військової служби за пп. «б» п.2 ч.5 ст.6 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17 травня 2019 року № 116, з позивачем припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 травня 2019 року по 26 березня 2020 року включно; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 травня 2019 року по 26 березня 2020 року включно.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року залишено без змін.

Зазначені рішення судів набрали законної сили та виконані.

Як зазначено в позовній заяві та не заперечується відповідачем, 12 травня 2021 року відповідачем перераховано на рахунок позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини першої статі 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частина друга стаття 16 ЦК України).

Відповідно до положень частин 1 і 2 ст. 2 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється:

громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;

іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з статтею 237-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18 (провадження № 61-943св20) зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З викладеного випливає, що сам факт визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди.

У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 822/3180/15 (провадження № К/9901/9658/18), від 16 грудня 2019 року у справі № 806/2954/17 (провадження № К/9901/49424/18),

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип змагальності під час розгляду справи судом визначає можливості й обов`язки сторін щодо доказування.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина першастатті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першастатті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 17 травня 2019 року № 116 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення підполковника ОСОБА_1 , начальника квартирно-експлуатаційної служби тилу, звільненого з військової служби наказом командувача Національної гвардії України від 26.04.2019 № 65 о/с у запас Збройних Сил України за підпунктом «б» пункту 2 частини п`ятої (за станом здоров`я) статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу, 17 травня 2019 року та для взяття на військовий облік направлено до Олександрійського ОМВК Кіровоградської області (а. с. 5).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 17 травня 2019 року (дата звільнення) по 26 березня 2020 року (день фактичного розрахунку) включно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 травня 2019 року по 26 березня 2020 року включно (а. с. 6-8).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишено без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі № 340/1048/20 залишено без змін (а. с. 9-10).

12 травня 2021 року на виконання зазначеного рішення суду відповідачем перераховано на рахунок позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що не заперечується сторонами.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вважав, що оскільки протиправна бездіяльність відповідача встановлена рішенням суду, наявні всі підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовною заявою, позивач не зазначив у чому саме полягає моральна шкода та не навів обставини, які визначають її характер та обсяг.

Крім того, ОСОБА_1 . мне надано доказів на підтвердження наявності моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, а також наявності чи необхідності його додаткових зусиль для організації свого життя внаслідок невчасного здійснення відповідачем компенсаційних виплат, передбачених ст. 117 КЗпП України.

Сам по собі факт, що визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 17 травня 2019 року (дата звільнення) по 26 березня 2020 року (день фактичного розрахунку) включно, не є безумовною підставою для відшкодування йому моральної шкоди.

Цей висновок узгоджується й з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», якими встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральну шкоду, а саме, не надано належних пояснень того, в чому полягає моральна шкода, якими доказами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням йому шкоди, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, як наслідок, недоведено усіх складових деліктної відповідальності за завдану моральну шкоду, а тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відсутні.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув та внаслідок неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, та неправильного застосування норм матеріального права, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1,3, 4 ч. 1ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України було сплачено 1 362 грн судового збору, які підлягають стягненню на її користь з позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) 1 362 (одна тисяча триста шістдесят два) грн судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко