Справа № 754/173/22
У Х В А Л А

Іменем України

13 січня 2022 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Гринчак О.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест", Товариства з обмеженою відповідальністю "Далстон Реал" та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 направив до суду позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест", Товариства з обмеженою відповідальністю "Далстон Реал" та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання договору купівлі-продажу недійсним, в якій просить:

- скасувати рішення про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГЕФЕСТ" на квартиру АДРЕСА_1 з припиненням права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГЕФЕСТ" на квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що укладений 3 грудня 2021 року між Товариством обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГЕФЕСТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАЛСТОН РЕАЛ» і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською Інессою Володимирівною 3 грудня 2021 року під номером 607.

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 62029396 від 03.12.2021, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською Інессою Володимирівною, номер запису про право власності 45433651, з припиненням права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАЛСТОН РЕАЛ» на квартиру АДРЕСА_1 .

Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити вчиняти будь-які дії щодо передачі права власності чи користування квартирою АДРЕСА_1 .

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що враховуючи, що предметом позову, який поданий до суду, є оскарження проведення державної реєстрації права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала позивачу і, на його думку, незаконно вибула з його приватної власності, вважає, що правильним та допустимим способом забезпечення позову є накладення арешту на нерухоме майно, а саме на зазначену квартиру, та накладення заборони вчиняти дії по передачі права користування квартирою, які забезпечать збалансованість інтересів сторін. При цьому, за твердженням позивача, невжиття вказаних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки відповідач-1 вже продав квартиру відповідачу-2. На даний час до квартири в будь-який час може з`явитися новий, на думку позивача, незаконний власник і виселити (вигнати) всіх з квартири. Очевидними є порушення законодавства відповідачами при продажу квартири. Квартира є однокімнатною і є єдиним житлом позивача та членів його сім`ї. У будь-який час можливий наступний перепродаж квартири. Наступний продаж квартири значно ускладнить виконання рішення суду, оскільки є очевидними численні порушення відповідачами вимог та норм чинного законодавства, які викладені у позові та цій заяві про забезпечення позову.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2022 головуючим суддею з розгляду справи № 754/173/22 визначено суддю Гринчак О.І.

Вивчивши зміст заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку про те, що вказана заява підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами

Верховний Суд зауважив, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням заявлених заявником позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Як на підставу для звернення до суду із заявою про забезпечення позову заявник посилається те, що у вересні 2007 року позивач отримав кредит в АKІБ «Укрсиббанк» шляхом укладення кредитного договору, відповідно до якого банк надав позивачу кредитні кошти у розмірі 65000,00 доларів США строком до 27.09.2017 зі сплатою 11,5% за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та дружиною позивача ОСОБА_2 був укладений договір поруки. Крім того, в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 34,20 кв. м., жилою площею 18.20 кв.м. Згодом Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2015 року у справі № 754/21599/13-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 38106,04 доларів США. У 2019 році до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ» із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні. Постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у справі № 754/21599/13-ц заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест" про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено у виконавчих провадженнях щодо виконання виконавчих листів № 2-240/15, виданих 07 жовтня 2015 року Деснянським районним судом м. Києва, ВП № 50348399, де боржником є ОСОБА_1 та ВП № 50348203, де боржником є ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ» не визнано судом правонаступником за кредитним договором та договором іпотеки, а лише було замінено у виконавчому провадженні, як сторону стягувача, тому позивач вважає подальше оформлення права власності на квартиру незаконним. Відповідачу-1 для реєстрації права власності не було подано необхідний документ - звіт про оцінку квартири. Також позивач вказує, що було порушено ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Однак таке повідомлення позивачу надіслано не було і реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження також не було. Позивач припускає, що відповідач-1 міг здійснити реєстрацію права власності на квартиру на себе під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Квартира за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу 34,2 метри квадратних та використовується позивачем (позичальником) та членами його сім`ї як місце постійного проживання. Іншого житла у власності в позивача немає. 15 грудня 2021 року позивачу, стало відомо, що квартира, яка належить позивачу на праві часткової власності і розташована за адресою: АДРЕСА_1 незаконно, на його думку, вибула з його приватної власності. Державною реєстрацією права власності на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 45433651, яку здійснив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна, здійснено реєстрацію права власності на зазначену квартиру за Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАЛСТОН РЕАЛ».

Відповідно до інформації з Реєстру територіальної громади м. Києва в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Отже, між позивачами та відповідачами наявний спір щодо дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською Інессою Володимирівною, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на майно за № 45433651 від 03 грудня 2021 року, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАЛСТОН РЕАЛ» набуло право власності на зазначену квартиру.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 11, 12 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права відповідача або інших осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Суд вважає обґрунтованим посилання заявника у заяві про забезпечення позову на те, що на даний час існує реальна загроза, що предмет іпотеки, яким було забезпечене виконання кредитного зобов`язання може бути повторно відчужений, а також існує обгрунтоване припущення, що позивача та членів його сім`ї можуть виселити з квартири, що в свою чергу в подальшому істотно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Оскільки предметом спору є скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та враховуючи, що обраний вид забезпечення позову, а саме накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборона вчиняти будь-які дії щодо передачі права власності чи користування вказаною квартирою, які позивач просить застосувати, є співмірним із заявленими позовними вимогами, спрямований на запобігання відчуженню нерухомого майна, яке є предметом спору, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та не порушують права та інтереси відповідача-2, необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що відповідно до вимог статей 149, 150 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Таким чином, дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку, що заява позивача підлягає задоволенню. Підстави для застосування зустрічного забезпечення судом не вбачаються.

Керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 754/173/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест", Товариства з обмеженою відповідальністю "Далстон Реал" та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання договору купівлі-продажу недійсним- задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , а також заборонити вчиняти будь-які дії щодо передачі права власності чи користування квартирою АДРЕСА_1 .

Копії даної ухвали направити сторонам до відома та Деснянському районному відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та підлягає негайному виконанню, а її оскарження не зупиняє її виконання.

Ухвала є обов`язковою на всій території України та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом 3 (трьох) років в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Позивач - ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест" - , місце знаходження: м. Київ, вул. Ігоря Брановицького, 3.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальнстю "Далстон Реал" - , місце знаходження: м. Київ, вул. Саксаганського. 112 Б, офіс 26.

Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна, місце знаходження: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 49, оф. 1.

Суддя Деснянського районного

суду міста Києва Оксана ГРИНЧАК