печерський районний суд міста києва
Справа № 757/543/22-ц
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2022 р. суддя Печерського районного суду м. Києва Ільєва Т.Г.,

при секретарі судових засідань Ємець Д.О.,

заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг, -

В С Т А Н О В И В:

10.01.2022 ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаною заявою в порядку ст.ст.151-152 ЦПК України до подання позовної заяви, яка передана судді Ільєвій Т.Г. 10.01.2022, в якій заявник просить суд:

1. Заборонити ОСОБА_2 передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на торговельну марку за свідоцтвом України на торговельну марку № 269056 від 26.12.2019 року (заявка № m201729090 від 21.12.2017 року) стосовно заявлених товарів та послуг 19, 37, 40 класів МКТП або ж відмовлятися від свідоцтва України на торговельну марку № 269056 від 26.12.2019 року (заявка № m201729090 від 21.12.2017 року).

2. Заборонити Національному органу інтелектуальної власності Державному підприємству "Український інститут інтелектуальної власності" вносити будь-які зміни до Державного реєстру свідоцтв України стосовно власника торговельної марки за свідоцтвом України на торговельну марку № 269056 від 26.12.2019 року (заявка № m201729090 від 21.12.2017 року) стосовно заявлених товарів та послуг 19, 37. 40 класів МКТП або ж відмови від свідоцтва України на торговельну марку № 269056 від 26.12.2019 року (заявка № m201729090 від 21.12.2017 року).

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення, посилається на те, що він має намір звернутись до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою про визнання недійсним свідоцтва України за № 269056 від 26.12.2019 року на торговельну марку «roofart» власника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 [ НОМЕР_1 ]) щодо всіх товарів та послуг 19, 37, 40 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків, зазначених у цьому свідоцтві та зобов`язати Національний орган інтелектуальної власності Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності" (01601, м. Київ, вул. Глазунова, 1; ідентифікаційний код 31032378) внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки стосовно визнання недійсним свідоцтва України № 269056 від 26.12.2019 року щодо всіх товарів та послуг 19, 37, 40 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків, зазначених у цьому свідоцтві, та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

На сьогодні існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позовної заяви, з огляду на те, що заявник звернувся до Національного органу інтелектуальної власності Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" (Укрпатент) (далі - Укрпатент) з заявкою на реєстрацію торговельної марки за міжнародною реєстрацією 1539516- ROOFART для товарів Кл. 6, 19 Міжнародної класифікації товарів і послуг (далі МКТП) в Україні. 22.03.2021 року заявник отримав повідомлення Укрпатента про попередню відмову в реєстрації торговельної марки. Додаток №3 до заяви.

У зазначеному повідомленні вказано, що відмова в реєстрації торговельної марки в Україні стосується всіх товарів 19 Класу МКТП.

Підстави для відмови є посилання на п.1 ч.3. ст. 6 Закон України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (далі - Закону), за яким не можуть бути зареєстровані як торговельні марки позначення, які на дату подання заявки або якщо заявлено пріоритет, то на дату пріоритету є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати, зокрема, асоціювати з: торговельними марками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг.

Також, начальником відділу Міжнародної реєстрації товарних знаків Світланою Сухіновою у вищезазначеному повідомлені зазначена інформація, що стосується протиставленої марки: реєстраційний № 269056 від 26.12.2019 на ім`я ОСОБА_2 ; АДРЕСА_1 .

На думку заявника, дії громадянина ОСОБА_2 розглядаються як ймовірні випадки зловживання правами інтелектуальної власності, як можливі засоби для шантажу, недобросовісної конкуренції й інших протиправних дій, від яких потерпають насамперед імпортери, власники міжнародних реєстрацій торговельних марок, втрачаючи прибутки, зокрема за торговельними марками за міжнародними реєстраціями № 1539516 «ROOFART» від 22.05.2020 року та № 1049473 «roof art» від 27.05.2010 року.

Тому, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних моїх прав або інтересів, за захистом яких заявник має намір звернутись.

На підставі ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову має містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У відповідності до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 1 даної постанови визначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має: з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, а також враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість підстав для вжиття судом обраного позивачем заходу забезпечення до подання позовної заяви, оскільки позивачем необґрунтовано та не доведено наявності підстав для вжиття таких заходів на даній стадії.

Вказане свідчить, що в заяві не зазначено обставин та не надано доказів, які б давали обґрунтовані підстави стверджувати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, ст.ст.149-153, ст.ст.260-261, 263, ст.ст.353, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 12.01.2022.

Суддя Т.Г. Ільєва