ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2022 року м. Чернівці

справа № 724/1815/21

провадження №22-ц/822/88/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Єфтеньєва О.Г.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 11 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 11 квітня 2013 року.

Зазначало, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», які викладені на банківському сайті, склав між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначається у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 12 000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.2.3, п. 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

АТ КБ «ПриватБанк» належним чином виконав свої зобов`язання та надав відповідачу можливість розпоряджуватися кредитними коштами на умовах передбачених договором, а позичальник ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору та станом на 15 серпня 2021 року в нього виникла прострочена заборгованість у розмірі 17 526,99 гривень, яка складається з наступного: 14 156,29 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 14 156,29 заборгованість за простроченим тілом кредиту та 3370,70 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що за період від 26.02.2019 року по 01.11.2020 року сума надходжень (поповнень) картки боржника становить 15 336,47 грн., що перевищує встановлений банком кредитний ліміт на карту відповідача (12 500 грн), отже у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем.

При цьому щодо вимоги про стягнення прострочених відсотків, суд першої інстанції зазначив, що право АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати проценти за договором кредиту між позивачем та відповідачем припинилися зі спливом строку встановленого у паспорті споживчого кредиту - 13 березня 2019 року, а в матеріалах справи відсутні відомості щодо погодження сторонами розміру процентів за користування кредитом після указаної дати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем надані належні, допустимі та достатні докази на підтвердження укладення договору між сторонами на умовах, які зазначені в позовній заяві, та виконання такого договору.

Просить суд апеляційної інстанції врахувати паспорт споживчого кредиту, яким встановлені умови договору щодо процентної ставки та порядку погашення заборгованості.

Вказує на те, що позов про визнання недійсним кредитного договору відповідачем не заявлявся, договір є дійсним, тому відповідач має обов`язок з виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач ОСОБА_1 подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу.

Зазначає, що є клієнтом «ПриватБанку» з 11 квітня 2013 року, та уклав з ним договір від 11 квітня 2013 року, який виконав в повному обсязі. У 2019 році у нього виникла потреба у фінансах і він знову звернуся до АТ КБ «ПриватБанк», який відкрив йому кредитну картку «Універсальну», на якій встановив 8 500 грн. кредитного ліміту, разом з карткою «Універсальна» у нього була картка для виплат пенсійна.

З березня 2019 року на картку «Універсальна» ОСОБА_1 кожного місяця перераховував з пенсійної картки зазначену суму, яка йому приходила повідомленням від банку на мобільний телефон. За період з березня 2019 року по листопад 2020 року з даних банку відповідач вніс 15 336,47 грн.

Крім того зазначає, що більше ніж 8 500 грн., встановлених на картковий рахунок та 3 000 грн., готівковою сумою відповідач не позичав.

Також зазначає, що з наданої банком виписки по картковому рахунку вбачаться, що він вніс на карту більше ніж позичив, у зв`язку з чим він перестав вносити кошти на картковий рахунок.

Вважає, що він повернув банку отримані кошти в повному обсязі.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

11 квітня 2013 року ОСОБА_1 підписав заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. ОСОБА_1 засвідчив, що згоден з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.10).

З розрахунків заборгованості, які АТ КБ «ПриватБанк» надав до позовної заяви, станом на 15 серпня 2021 року в ОСОБА_1 виникла прострочена заборгованість у розмірі 17 526,99 гривень, яка складається з наступного: 14 156,29 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 14 156,29 заборгованість за простроченим тілом кредиту та 3 370,70 заборгованість за простроченими відсотками (а.с.6-7).

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами (а.с.48,49).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання банківських послуг.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі і розумів відповідач, підписуючи заяву, та відповідно, чи брав він на себе викладені у них зобов`язання, позивачем суду не надано.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, посилання позивача на те, що банк щодо встановлення кредитного ліміту керувався п. 3.2, п. 3.4 Умов та Правил надання банківських послуг, є безпідставним.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» у 2013 році.

Крім того, зі змісту цієї анкети-заяви не вбачається про обраний тариф, відсоткову ставку, розмір неустойки, а доданий витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису відповідача.

Отже, наведені банком в позові умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем, таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Наведений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

В обґрунтування доводів позову щодо наявності у ОСОБА_1 боргу АТ КБ «Приватбанк» надано розрахунки заборгованості та виписку по особовому рахунку, а відповідачем надано заперечення, в якому наведено власний розрахунок.

Так, такими, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку

Отже, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, якій суд повинен надати належну оцінку.

Подібного за змістом висновку дійшов ВС у постанові від 16.09.2020 року, справа №200/5647/18.

Як вбачається з висновку ВС, викладеного у постанові по справі №755/7704/15-ц від 23 січня 2018 року, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд, зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Перш за все, даючи оцінку законності розрахунку заборгованості позивача, суд має врахувати, що вказаний розрахунок здійснений на підставі первинно-облікового документа виписки про рух коштів з картрахунку, яка містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції).

В результаті аналізу наданих позивачем доказів, суд першої інстанції встановив, що відповідачем використано кредитний ліміт на суму 12 500 грн, а поповнено картковий рахунок на суму 15 336,47 грн., що перевищує розмір отриманих коштів.

При цьому, розмір списання відсотків за використання кредитного ліміту, комісії за обслуговування, не можна вважати обґрунтованим за відсутності належних і допустимих доказів щодо їх узгодження сторонами.

З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 , користуючись кредитними коштами, вніс на картковий рахунок більше грошових коштів, ніж зняв з нього, отже суд першої інстанції надавши належної оцінки вказаним доказам дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14 156,29 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «ПриватБанк» також просив стягнути з відповідача заборгованість за простроченими відсотками.

Як вбачається з матеріалів справи, у заяві-анкеті позичальника від 11 квітня 2013 року, яка підписана позичальником, процентна ставка за кредитним лімітом не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) стягнути заборгованість за простроченими відсотками.

На підтвердження позовних вимог в цій частині, в тому числі їх розміру та порядку нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості, позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини кредитного договору, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, комісія, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), та інші умови.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг, розумів відповідач та ознайомився й погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі й порядку нарахування.

Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, а тому не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду виклала в постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

Крім того, доводи апеляційної скарги також мотивовані тим, що суд першої інстанції при вирішенні справи по суті не взяв до уваги копію паспорта споживчого кредиту, який особисто підписаний відповідачем, де зазначені відсоткова ставка за користування кредитом.

На спростування таких доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що наявна в матеріалах справи копія паспорта споживчого кредиту не може являтися належним доказом, який би підтвердив ознайомлення відповідача з умовами кредитного договору, а саме щодо порядку нарахування та сплати відсотків за користування кредитними коштами, оскільки при укладенні кредитного договору, а саме 11 квітня 2013 року, даний паспорт споживчого кредиту із зазначенням відсоткової ставки не існував і сторонами на час укладення кредитного договору не підписувався.

Наявний в матеріалах справи паспорт споживчого кредиту підписаний сторонами лише 26 лютого 2019 року та в ньому зазначено, що зазначена в ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 13 березня 2019 року.

Крім того, вказаний паспорт споживчого кредиту не підтверджує того факту, що даний паспорт підписаний сторонами щодо кредитного договору укладеного саме 11 квітня 2013 року. З поданого позивачем доказу не можливо встановити до якого саме договору про надання споживчого кредиту були застосовані вказані відсоткові ставки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що АТ КБ «ПриватБанк» не надало належних та допустимих доказів погодження з позичальником умов щодо розміру та порядку нарахування відсотків, а тому суд першої інстанції також обґрунтовано відмовив в задоволенні вказаної вимоги.

Є безпідставними посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не було пред`явлено позову про визнання кредитного договору недійсним, оскільки відсутність позову про визнання договору недійсним не може бути перешкодою для врахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк