Єдиний унікальний номер 219/4695/21
Номер провадження 22-ц/804/164/22
Єдиний унікальний номер 219/4695/21 Головуючий у 1 інстанції Феняк О.Р.
Номер провадження 22-ц/804/164/22 Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу №219/4695/21 за позовною заявою Горлівського інституту іноземних мов Державного вищого навчального закладу «Донбаський державний педагогічний університет» до ОСОБА_1 про стягнення збитків (упущеної вигоди), з апеляційною скаргою Горлівського інституту іноземних мов Державного вищого навчального закладу «Донбаський державний педагогічний університет» на заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Феняк О.Р., -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Горлівський інститут іноземних мов Державного вищого навчального закладу «Донбаський державний педагогічний університет» (далі за текстом - ДВНЗ «ДДПУ») звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, збитків (упущеної вигоди) у розмірі 34860,00грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом інституту від 10.09.2020р. відповідач ОСОБА_1 був зарахований до Горлівського інституту іноземних мов Державного вищого навчального закладу «Донбаський державний педагогічний університет» з 09 жовтня 2020 року у якості здобувача другого (магістерського) рівня вищої освіти факультету романо-германських мов 1 курсу денної форми навчання (контракт). 21 вересня 2020 року відповідач уклав типову форму договору про навчання у закладі вищої освіти (вступний договір) та договір про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою від 21.09.2020р., починаючи з дня зарахування по 31.12.2021р. Відповідно до наказу від 30.12.2020р. відповідач був відрахований з 30.12.2020р. з числа здобувачів ступеня вищої освіти «магістр» за власним бажанням. Відповідач своєчасно не оплачував за освітні послуги, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 9960грн. Будучи зарахованим на платну формі на весь строк навчання, відповідач не завершив навчання в інституті, збитки (упущену вигоду) не відшкодував, займане місце залишилось не зайнятим, вигода, яку розраховував отримати позивач від відповідача у повному обсязі не отримана, чим спричинив інституту майнову шкоду, збитки (упущену вигоду), яка дорівнює не сплаченій відповідачем договірній вартості навчання та складає 34860,00грн. Просить стягнути з відповідача майнову шкоду, збитки (упущену вигоду) у розмірі 34860,00грн. та сплачений судовий збір в сумі 2270,00грн.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Горлівського інституту іноземних мов Державного вищого навчального закладу «Донбаський державний педагогічний університет» до ОСОБА_1 про стягнення збитків (упущеної вигоди).

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач Горлівський інститут іноземних мов ДВНЗ «Донбаський державний педагогічний університет» подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати, частково задовольнивши позов та стягнувши з відповідача на користь позивача майнову шкоду, збитки (упущену вигоду) у розмірі 30860 грн.

В обґрунтування зазначив, що відповідач, будучі зарахованим на платну форму, не завершив навчання в інституті за вибраним освітнім рівнем, не виконував навчальний план, ігнорував фінансову дисципліну, вартість навчання не відшкодував, борг за освітні послуги не сплатив, займане відповідачем місце залишилось незайнятим, вигода, яку розраховував отримати інститут позивача у повному обсязі не отримана, та дії відповідача збудували ситуацію, яка має неповоротний характер та порушує майнові права інституту, завдає йому майнову шкоду, збитки (упущену вигоду). При цьому позивач зазначає, що відповідачем на погашення боргу по оплаті за навчання було сплачено загалом 4000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 34860 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Згідно витягу з наказу № 10/7-ст від 10.09.2020 року по ГНМ ДВНЗ «ДДПУ», ОСОБА_1 зараховано з 01 вересня 2020 року здобувачем другого (магістерського) рівня вищої освіти факультета романо-германських мов 1 курсу денної форми навчання (контракт) з 09 жовтня 2020 року.

21 вересня 2020 року відповідач уклав типову форму договору про навчання у закладі вищої освіти (вступний договір) №77 та договір про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою від 21.09.2020р.

Згідно із п. 4 вищевказаного договору, замовник зобов`язаний своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та в порядку, встановлених цим договором.

З п. 6 вищевказаного договору вбачається, що одержувач зобов`язаний дотримуватися обов`язків, передбачених статтею 63 Закону України «Про вищу освіту».

Відповідно до п. 9 вищевказаного договору, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 34860 грн., у тому числі зп 2020-2021 навчальний рік - 24900 грн., за 01.09.2021 року по 31.12.2021 року - 9960 грн.

Згідно із п. 10 вищевказаного договору, замовник вносить плату щомісяця, безготівково на рахунок Горлівського інституту іноземних мов ДВНЗ ДДПУ вказаний в договорі щомісячно не пізніше ніж за 2 дні до початку відповідного періоду навчання. При щомісячній оплаті плата за останній місяць навчання вноситься одночасно з оплатою за перший місяць навчання.

Відповідно до п.11 вищевказаного договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань цього договору сторони несуть відповідальність згідно із законом та цим договором.

За п.13 вищевказаного договору, у разі дострокового розірвання договору внаслідок порушення виконавцем договірних зобов`язань або з ініціативи замовника у разі відрахування одержувача освітньої послуги (крім випадків, коли одержувач відрахований у зв`язку з невиконанням обов`язків, визначених ст. 63 ЗУ «Про вищу освіту») кошти, що були внесені замовником як плата за надання освітньої послуги, повертаються йому в обсязі оплати частини послуги, не наданої на дату розірвання договору.

Згідно із п.14 вищевказаного договору, у разі дострокового розірвання договору у зв`язку з порушенням замовником договірних зобов`язань або невиконанням одержувачем обов`язків, визначених статтею 63 Закону України «Про вищу освіту», кошти, що були внесені замовником, залишаються у виконавця та використовуються для виконання його статутних завдань.

З пп.4 п.15 вищевказаного договору вбачається, що договір розривається у разі відрахування з навчального закладу одержувача згідно із законодавством.

Відповідно до витягу з наказу № 48-ст від 30.12.2020 року по ГІІМ ДВНЗ «ДДПУ» ОСОБА_1 , здобувача ступеня вищої освіти «магістр» 1 курсу факультету романо - германських мов 1 курсу денної форми навчання (контракт) відраховано від числа здобувачів ступеня вищої освіти з 30.12.2020року за власним бажанням.

Вищенаведеними письмовими доказами підтверджується, що відповідач був здобувачем вищої освіти магістр факультету соціальної та мовної комунікації денної форми навчання (контракт) в Горлівському інституті іноземних мов Державного вищого навчального закладу «Донбаський державний педагогічний університет».

Як вбачається з довідки Горлівського інституту іноземних мов Державного вищого навчального закладу «Донбаський державний педагогічний університет», нарахована заборгованість за період навчання 9960,00грн.

13.01.2021р. укладено договір реструктуризації заборгованості за договором про надання освітніх послуг між вищим начальним закладом та фізичною (юридичною) особою, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язалась погасити виниклу заборгованість за освітні послуги за договором про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою від 21 вересня 2020 року, укладеним з одержувачем освітньої послуги ОСОБА_1 в сумі 9960грн.

Платіжними дорученнями за № 87988558 від 13.05.2021р., за № 2039938SВ від 14.07.2021р. ОСОБА_2 сплачено за вказаним договором реструктуризації заборгованості за договором про надання освітніх послуг між вищим начальним закладом та фізичною (юридичною) особою 3000,00грн. та 1000,00грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення як необхідної умови застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих розірванням Договору.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст.623 ЦК боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Статтею 901 ЦК передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вимогами статті 907 ЦК передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст.53 Закону України «Про освіту» здобувачі освіти зобов`язані виконувати вимоги освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності), дотримуючись принципу академічної доброчесності, та досягти результатів навчання, передбачених стандартом освіти для відповідного рівня освіти.

Зі змісту ст. 63 Закону України «Про вищу освіту» вбачається, що особи, які навчаються у закладах вищої освіти, зобов`язані: 1) дотримуватися вимог законодавства, статуту та правил внутрішнього розпорядку закладу вищої освіти; 2)виконувати вимоги з охорони праці, техніки безпеки,виробничої санітарії,протипожежної безпеки,передбачені відповідними правилами та інструкціями; 3) виконувати вимоги освітньої (наукової) програми (індивідуального навчального плану (за наявності), дотримуючись академічної доброчесності, та досягати визначених для відповідного рівня вищої освіти результатів навчання.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» підставою для відрахування здобувача вищої освіти є, зокрема, власне бажання.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 04 липня 2011 року у справі № 3-64гс11 та постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 908/2261/17, від 31 липня 2019 року у справі № 910/15865/14 та від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20).

При цьому протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).

У даному випадку апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторони спричинення відповідачем збитків у вигляді упущеної вигоди, причинно-наслідковий зв`язок між діями та понесеними позивачем збитками. Крім того, вбачається, що у відповідача було право на дострокове відрахування з інституту за власним бажанням, як це передбачено п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту». У наказі про відрахування №48-ст від 30 грудня 2020 року зазначено, що ОСОБА_1 був відрахований від числа здобувачів освіти за власним бажанням. Про те, що його відрахування пов`язано порушенням певних зобов`язань чи невиконанням покладених на нього обов`язків, не зазначено.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що відповідно до п.13 договору у разі відрахування одержувача освітньої послуги (крім випадків, коли одержувач відрахований у зв`язку з невиконанням обов`язків, визначених ст. 63 ЗУ «Про вищу освіту») кошти, що були внесені замовником як плата за надання освітньої послуги, повертаються йому в обсязі оплати частини послуги, не наданої на дату розірвання договору. Таким чином, самі сторони у договорі обумовили можливість повернення грошових коштів, які були б наперед сплачені замовником за надання освітньої послуги.

Також апеляційний суд зазначає, що згідно довідки №500 від 08.09.2021 року позивачу за період навчання йому було нараховано 9960 грн., оплачено - 4000 грн., борг - 5960 грн. З договору реструктуризації та пояснень позивача випливає, що зазначена сума була нарахована за чотири місяці з 31.01.2021 року по 13.05.2021 року, тобто теж за майбутній період.

Крім того, даний договір реструктуризації не є підставою для стягнення заявлених сум, оскільки укладений з іншою особою - ОСОБА_2 , яка не є відповідачем за даним позовом.

Також даний договір укладено 13.01.2021 року, тоді як відповідача було відраховано від числа здобувачів 30.12.2020 року. А згідно умов договору, укладеного 21.09.2020 року між позивачем і відповідачем, а саме п.13, фактичних обставин справи - мало місце розірвання договору, що стало підставою для відрахування відповідача за власним бажанням, а також враховуючи, що предмет даного договору є надання освітньої послуги, оплата за яку встановлюється помісячно (п.10 договору), і не передбачає оплати «на перед», тобто у суду відсутні законні підстави для задоволення позову саме про стягнення упущеної вигоди, як того вимагає позивач.

За зазначених обставин відсутні підстави вважати, що кошти за надання освітньої послуги є упущеною вигодою у розумінні ст. 22 ЦК України та на них за даних обставин міг розраховувати позивач.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову у якій менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Горлівського інституту іноземних мов Державного вищого навчального закладу «Донбаський державний педагогічний університет» залишити без задоволення.

Заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: