Провадження № 2/602/46/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" січня 2022 р. Лановецький районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого РАДОСЮКА А. В.

при секретарі МАЙХРУК Н.М.

розглянувши в письмовому провадженні в залі суду в місті Ланівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,-

встановив:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що від спільного з відповідачем шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу, за домовленістю з відповідачем неповнолітній син постійно проживає з нею в АДРЕСА_1 . Вона повністю опікується інтересами та потребами дитини, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини, відповідач надовго не залишався з сином, не виявляв проявів самостійного виховання сина, у відповідача не виникає бажання бачитися з сином, оскільки він більше року проживає за межами України з іншою сім`єю. Вважає, що проживання сина разом з нею відповідає його інтересам, просить визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею за місцем її реєстрації. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача в її користь судовий збір.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Гуменюк А.М. в судове засідання не з`явилися, хоча про день, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, однак на адресу суду надійшла заява, в якій позивач просить розгляд справи проводити у її відсутності та у відсутності її представника, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи згідно ст.128 ЦПК України був двічі повідомлений належним чином, не повідомив відповідач і про причини своєї неявки в судове засідання. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено наступні факти:

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який був зареєстрований 20 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1959, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_1 », що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 29 травня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції (а.с.12).

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 13 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції (а.с.11).

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 серпня 2020 року шлюб, зареєстрований 20 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано (а.с.13).

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 11 грудня 2018 року, копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 149048678 від 11.12.2018 року, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17-19).

Згідно довідки, виданої 15.06.2021 року ПП «Вікторія-М» (а.с.14), та акта перевірки житлових умов заявника, складеного 15 червня 2021 року (а.с.21), ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , також за даною адресою зареєстрований та проживає її син ОСОБА_3 .

Згідно копії наказу (розпорядження) № к-294-ІІ від 01 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 прийнята на роботу менеджером (управителем) з персоналу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛЛА» з 01 жовтня 2018 року (а.с.15).

Згідно довідки про доходи, виданої 08 липня 2021 року, ОСОБА_1 працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ІЛЛА» на посаді менеджер (управитель) з персоналу, загальна сума її доходу за період з січня 2021 року по червень 2021 року без урахування аліментів становить 36080 грн. (а.с.16).

Згідно характеристики ОСОБА_1 , виданої директором ТОВ «ІЛЛА», ОСОБА_1 працює на посаді менеджер (управитель) з персоналу, за час роботи на посаді проявила себе як кваліфікований працівник, вона постійно пропонувала своє бачення щодо роботи, мала свій особистий підхід до роботи, зарекомендувала себе як добросовісний працівник, завжди виконувала в повному обсязі вказані керівництвом вказівки, в колективі користується авторитетом, вона дисциплінована, сумлінно ставиться до своїх обов`язків, користується повагою в колективі (а.с.20).

Згідно довідки Тернопільського дошкільного навчального закладу №21 Тернопільської міської ради Тернопільської області № 33 від 28.04.2021 року, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідував старшу групу № 2 ДНЗ № 21 з 01.09.2020 року, за час перебування дитини в даній групі батько не брав участі у житті дитини

( не приводив і не забирав дитину). Зокрема, зі слів мами, з 01.09.2020 р. по 28.04.2020 р. оплату за харчування здійснювала вона сама. Тато ОСОБА_3 ніколи не відвідував сина в даній групі, не цікавився його розвитком та успіхами, не брав участь у батьківських зборах (а.с.22).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 160, ч. 1 ст.161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Таким чином, враховуючи інтереси малолітньої дитини ОСОБА_3 , його сталі соціальні зв`язки за місцем проживання та навчання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягають задоволенню, оскільки умови для проживання дитини з матір`ю в повній мірі можуть забезпечити її повноцінний розвиток, навчання та виховання. Враховуючи вік дитини, прив`язаність до матері, а також той факт, що у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю відповідає інтересам дитини. Крім цього, суд зазначає, що відсутні правові підстави, передбачені вказаними нормами матеріального права, для розлучення сина зі своєю матір`ю.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 в користь

ОСОБА_1 908 гривень 00 копійок сплаченого судового збору. При цьому, суд бере до уваги квитанцію 0.0..1 від 17.08.2021 року про сплату судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12,81,128,141, 247, 259, 263-265, 280, 288, 352 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 161 СК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (мешканки АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (мешканця АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за її місцем реєстрації або проживання.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 908 гривень 00 копійок сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. В. Радосюк