Ухвала

14 січня 2022 року

м. Київ

справа № 461/7488/18

провадження № 61-19268ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 01 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного територіального галузевого об`єднання «Львівська залізниця» про визнання недійсними складів комісій, призначення повторних іспитів, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного територіального галузевого об`єднання «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця») про визнання недійсними складів комісій, призначення повторних іспитів, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 вересня 2019 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ДТГО «Львівська залізниця» про скасування наказу начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» від 01 квітня 2002 року № 78. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ДТГО «Львівська залізниця» відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 01 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 вересня 2019 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

24 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою напостанову Львівського апеляційного суду від 01 липня 2020 року.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року указану касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме звернення до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку із зазначенням поважних причин його пропуску та надання доказів на їх підтвердження, надіслання уточненої редакції касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підстави, на яких подається касаційна скарга, з урахуванням положень статті

389 ЦПК України, надання копій касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, надання документу на підтвердження сплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі, а також роз`яснено про наслідки невиконання ухвали суду.

Ухвалу Верховного Суду від 15 грудня 2021 року було направлено заявнику на адресу, указану в його касаційній скарзі.

В уточненій редакції касаційної скарги, поданій на виконання вимог ухвали касаційного суду, в обґрунтування пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення, ОСОБА_1 зазначив, що розгляд справи 01 липня 2020 року здійснено за його відсутності. У порушення вимог встановлених статтею 272 ЦПК України, Львівським апеляційним судом не було надіслано копію оскаржуваної постанови від 01 липня 2020 року, та лише 21 вересня 2021 року після тривалого листування ОСОБА_1 отримав судове рішення суду апеляційної інстанції. 21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою напостанову Львівського апеляційного суду від 01 липня 2020 року, проте ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2021 року його касаційну скаргу повернуто на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, оскільки у касаційній скарзі не були викладені передбачені законом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. Ухвалу Верховного Суду від 05 листопада 2021 року ОСОБА_1 отримав 19 листопада 2021 року, а вже 24 листопада 2021 року повторно звернувся із касаційною скаргою.

На підтвердження наведених обставин надано копію поштового конверту Галицького районного суду м. Львова, адресованого ОСОБА_1 , із зазначенням трек-номеру 210 (згідно даних сайту «Укрпошта» поштове відправлення за указаним трек-номером вручено 21 вересня 2021 року); копію фіскального чеку від 21 жовтня 2021 року; копію поштового конверту Верховного Суду, адресованого ОСОБА_1 , із зазначенням трек-номеру 101 (згідно даних сайту «Укрпошта» поштове відправлення за указаним трек-номером вручено 19 листопада 2021 року); копію фіскального чеку від 24 листопада 2021 року.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

У частині першій статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

За приписами статті 390 ЦПК Україникасаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Тобто відлік строку на касаційне оскарження процесуальний закон визначає таким чином: протягом тридцяти днів з дня його проголошення або протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України встановлено, що до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Заявником не надано жодних доказів на підтвердження недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень.

Разом з тим, зазначаючи про тривале листування щодо отримання постанови Львівського апеляційного суду від 01 липня 2020 року , ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження цих обставин.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заявником також не виконано ухвалу Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у частині сплати судового збору та заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги з посиланням на скрутний майновий стан.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно з частинами першою, другою статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Особливо це стосується порушення заявником процедури касаційного провадження.

Вирішення питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Оскільки заявник не надав жодних документів, які підтверджують його скрутний майновий стан, у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги необхідно відмовити.

Також, в ухвалі Верховного Суду від 15 грудня 2021 року указувалось, що касаційна скарга не відповідає пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, оскільки заявником не зазначено конкретну підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав), та було наведено визначені законом підстави.

У надісланій касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

Крім того, заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Аналіз надісланих заявником матеріалів свідчить про неповне виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції від 15 грудня 2021 року, що перешкоджає вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 01 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного територіального галузевого об`єднання «Львівська залізниця» про визнання недійсними складів комісій, призначення повторних іспитів, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особі, яка подала касаційні скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк