Справа № 347/446/21
Провадження № 22-ц/4808/180/22
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В.,Бойчука І.В.

секретаря Максимів Ю.В.

представника КС «Косівська» адвоката Братівника В.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу голови правління Кредитної спілки «Косівська» Довгун Оксани на рішення Косівського районного суду від 06 жовтня 2021 року ухвалене у складі судді Крилюк М.І. у м.Косів у справі за позовом Кредитна спілка "Косівська" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року голова правління Кредитної спілки «Косівська» Довгун Оксана звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно заяви № 437 від 04.07.2017 року та договору відновлювальної кредитної лінії № ДНП-00026591 від 04.07.2017 року, ОСОБА_1 отримав в кредитній спілці "Косівська" кредит в сумі 245000.00 грн. (Двісті сорок п`ять тисяч гривень 00 копійок) на умовах встановлених цим договором і попередньо вступивши в члени кредитної спілки та сплативши вступний внесок. Відповідно до пункту 1 п.п.1.3. договір укладено строком на 60 (Шістдесят) місяців, що діє з 04.07.2017 до 04.07.2022 року. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 19.02.2021 року має заборгованість, яка до цього часу не повернута і становить 217188.50 гривень основної суми, 5712.50 грн заборгованості по процентах. Всього заборгованість відповідача на 19.02.2021 року складає 222901.00 гривень. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, не з`являється. Разом з тим при укладенні кредитного договору №ДНП-00026591 від 04.07.2017 року, було укладено договір поруки № 00026591-1П, в якому зазначено, що поручитель ОСОБА_2 , бере на себе обов`язок відповідати за зобов`язанням ОСОБА_1 а також при укладенні кредитного договору № ДНП-00026591 від 04.07.2017 року, було укладено договір поруки № 00026591-2П, в якому зазначено, що поручитель ОСОБА_3 бере на себе обов`язок відповідати за зобов`язанням ОСОБА_1 . Просить позов задоволити та стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованість згідно кредитного договору №ДНП-00026591 від 04.07.2017 року в розмірі 222901.00 грн.

Рішенням Косівського районного суду від 06 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної Спілки «Косівська» заборгованість за кредитним договором № ДНП -00026591 від 04.07.2017 року в сумі 222901,00 грн ( двісті двадцять дві тисячі дев`ятсот одну гривню 00 копійок ) а також 2310,00 грн витрат оплаченого судового збору. В задоволенні позовних вимог Кредитної Спілки «Косівська» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту № ДНП -00026591 від 04.07.2017 року відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду голова правління Кредитної спілки «Косівська» Довгун Оксана подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, та ухваленням нового яким стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як солідарного боржника в користь Кредитної спілки «Косівська» заборгованість згідно кредитного договору № ДНП -00026591 від 04.07.2017 року в розмірі 222901.00 грн, а саме: 217188.50 грн - заборгованість за кредитом, 5712.50 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом. Вказує, що при укладенні кредитного договору було укладено договір поруки в якому зазначено, що поручитель ОСОБА_2 згідно ст. 526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк відповідно до умов договору та вимог закону, та що ОСОБА_2 бере на себе обов`язок відповідати за зобов`язання боржника ОСОБА_1 . Відповідно до пункту 1 п.п.1.3. договір укладено строком на 60 (Шістдесят) місяців, що діє з 04.07.2017 до 04.07.2022 року. Зокрема, згідно рекомендованих повідомлень від 28.08.2018 року та 07.12.2020 року ОСОБА_2 належно повідомлено щодо невиконання ОСОБА_1 кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Рішення суду щодо відмови у солідарному стягненні заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_3 не оскаржується, тому відповідно ч.1ст. 367 ЦПУ України апеляційним судом не переглядається.

У судовому засіданні представник кредитної спілки «Косівська» підтримав доводи апеляційної скарги просить їх задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанстанції виходив з того, що строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. Доказів укладення між Банком і поручителями додаткових угод, які б збільшували строк поруки до суду не надано і судом не встановлено. Тому беручи до уваги, що строк дії поруки є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються (преклюзивний строк), зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки,у тому числі, застосування судових заходів захисту права, кредитор вчиняти не може. Зокрема позивач пред`явив вимогу (позов) до поручителів тільки 10.03.2021 року шляхом подання вказаного позову до суду, в той час як відповідно до особової картки позичальника (а.с.13-14) ОСОБА_1 здійснив останній платіж на виконання укладеного ним кредитного договору в сумі 1293,55 грн 08.10.2018 року. Відмовляючи кредитній спілці «Косівська» у частині стягнення заборгованості за кредитним договором до поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , суд першої інстанції також дійшов висновку, що позивач не надав розрахунків заборгованості в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням. Таким чином порука відповідачів (поручителів) припинилася за спливом шести місяців від дня настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням, що є самостійною і достатньою підставою для відмови в позові до поручителів.

Ухвалене судом першої інстанції рішення в основному відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається і встановлено судом, що ОСОБА_1 згідно заяви № 437 від 04.07.2017 року та договору відновлювальної кредитної лінії № ДНП-00026591 від 04.07.2017 року, які підписав власноруч отримав в кредитній спілці "Косівська" кредит в сумі 245000.00 грн. (Двісті сорок п`ять тисяч гривень 00 копійок) на умовах встановленим цим договором і попередньо вступивши в члени кредитної спілки та сплативши вступний внесок. ( а.с.4-5,7)

Відповідно до пункту 1 п.п.1.3. договір укладено строком на 60 (шістдесят) місяців, що діє з 04.07.2017 до 04.07.2022 року.

У пінкті 4.2. зазначеного договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно графіку розрахунків за кредитним договором від 14 липня 2017 року погашення кредиту здійснюється щомісячно 04 числа у розмірі 4 083, 33 грн.

При укладенні кредитного договору №ДНП-00026591 від 04.07.2017 року, було укладено договір поруки № 00026591-1П, в якому зазначено, що поручитель ОСОБА_2 , бере на себе обов`язок відповідати за зобов`язанням ОСОБА_1 а також при укладенні кредитного договору № ДНП-00026591 від 04.07.2017 року, було укладено договір поруки № 00026591-2П, в якому зазначено, що поручитель ОСОБА_3 бере на себе обов`язок відповідати за зобов`язанням ОСОБА_1 (а.с.8,9)

Станом на 19.02.2021 року ОСОБА_1 має заборгованість, яка до цього часу не повернута і становить 217188.50 гривень основної суми, 5712.50 грн заборгованості по процентах. Всього заборгованість відповідача на 19.02.2021 року складає 222901.00 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Встановивши, що позивач виконав зобовязання за кредитним договором, а відповідач ОСОБА_1 несвоєчасно та не в повному обсязі повертав кошти на погашення позики, суд першої інстанції стягнув з боржника ОСОБА_1 на користь Кредитної Спілки «Косівська» заборгованість станом на 19.02.2021 року за кредитним договором № ДНП -00026591 від 04.07.2017 року в сумі 222901,00 грн ( двісті двадцять дві тисячі дев`ятсот одну гривню 00 копійок ), а також 2310,00 грн витрат оплаченого судового збору.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у солідарному стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителя з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник ОСОБА_1 , а відтак і поручитель ОСОБА_2 , первинно взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами у строк до 04 липня 2022 року, сплачуючи її частинами у розмірі 4 083, 33 грн по 04 число кожного місяця.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Тобто виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Аналогічна правова позиція було викладена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Відтак, слід дійти висновку, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 04 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Також при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Таким чином, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Відтак, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що заборгованість, яку може бути стягнуто солідарно з боржника і поручителя обліковується за період з 10 жовтня 2018 року по час звернення до суду.

Отже з поручителя на користь позивача підлягала стягненню прострочена (за період з 10 жовтня 2020 року по 10 березня 2021 року), тобто заборгованість за кредитним договором за шість місяців до звернення до суду.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року № 6-249цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

В іншій частині зобов`язань по сплаті щомісячних платежів до 10 жовтня 2020 року порука припинилась на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивачем не надано доказів (а саме розрахунку заборгованості) в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням. Суд першої інстанції прийшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову до поручителя за недоведеністю позовних вимог, оскільки ним не розрахунку заборгованості саме до поручителя.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 2 270 грн.

Ціна позову в даній справі становить 222 901,00 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270 грн*100=22700 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу голови правління Кредитної спілки «Косівська» Довгун Оксани залишити без задоволення. Рішення Косівського районного суду від 06 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 січня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.В.Бойчук