ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2022 року м. Чернівці Справа № 727/2654/15

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар: Скрипка С.В.,

позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 листопада 2021 року, постановленої під головуванням судді Танасійчук Н.М., -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором E/V062384 від 01.09.2006 року (т.1 а.с.3-4).

У листопаді 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подано заяву про забезпечення позову, в якій банк просив накласти арешт у межах суми заборгованості за кредитом у розмірі 698 374,38 дол. США, що за курсом 26.08 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.11.2021 року складає 18 213 603,83 грн, на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати відчуження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 листопада 2021 року в задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та ухвалити постанову, якою заяву задовольнити.

При цьому вказує, що судом невірно витлумачено норми ст.149, 150, 151, 154 ЦПК України, не здійснено оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не враховано ціну позову та тривале невиконання боржником своїх зобов`язань.

Провадження №22-ц/822/64/22

Вказує, що згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 09.11.2021 року №283671439; №283671449; №283672088; №283671461; №283671741; №283672075; №283672081; №283672356 відповідачу ОСОБА_2 належить нерухоме майно, а тому з огляду на істотний розмір ціни позову є необхідність зберегти належне останньому на праві власності майно до ухвалення судом рішення у справі.

Наголошує, що суд не врахував, що позивач просив забезпечити позов лише в межах ціни позову, що, в свою чергу, не порушує принцип розумності та добросовісності.

Крім іншого, банк не погоджується з висновком суду про те, що заявником не зазначені пропозиції щодо зустрічного забезпечення, оскільки застосування зустрічного забезпечення є правом суду, а не обов`язком.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , просить останню залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що позивач в заяві не навів доказів, що ОСОБА_2 може відчужити належне йому на праві власності майно або якимось чином у разі задоволення позову перешкоджати виконанню рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить останню залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що вимоги Банку необґрунтовані, відсутні будь-які докази того, що відповідачі можуть відчужити чи мають намір відчужити спірне майно.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції наведеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову суд першої інстанції посилався на існування обтяження майна боржника, спільне володіння з іншими особами, права яких у випадку задоволення будуть порушені. Крім того, позивачем не надано суду доказів про наявність грошових коштів у відповідача ОСОБА_2 , на які пропонується накласти арешт, не зазначено, на яке саме рухоме та нерухоме майно пропонується накласти арешт, та не надано суду прийнятних й переконливих обґрунтувань про це. Окрім іншого, заявником не зазначені пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, виходячи з наступного.

У квітні 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (т.1 а.с.3-4).

У листопаді 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подало заяву про забезпечення позову (т.1 а.с.181-182).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову АТ КБ Приватбанк посилалося на те, що згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідачу ОСОБА_2 належать на праві приватної власності наступне майно:

- квартира, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна №01, власник ОСОБА_2 , розмір частки 1/1 (т.1 а.с.158-160, 186-190);

- будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна №2281836, форма власності: приватна спільна часткова, ОСОБА_2 , частка власності 13/100, містяться відомості про виділ майна в натурі (т.1 а.с.162);

- нежитлове приміщення 4, загальною площею 64 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна №21349117, власник ОСОБА_2 , частка власності 1/1 (т.1 а.с.191-193);

- нежитлове приміщення 5, загальною площею 92,40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна №21349296, власник ОСОБА_2 , частка власності 1/1 (т.1 а.с.191-193);

- земельна ділянка, площею 0.0403 га, за адресою: Чернівецька область, Сторожинецький район, с. Годилів, кадастровий номер :03:001:3734, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 45, власник ОСОБА_2 , розмір частки 1/1 (т.1 а.с.164-165, 189-190);

- земельна ділянка, площею 0,0135 та, за адресою: Чернівецька область, Сторожинецький район, с. Годилів, кадастровий номер :03:001:3733, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 45, власник ОСОБА_2 , розмір частки 1/1, правокористувач ОСОБА_4 (т.1 а.с.166-167, 194-195);

- земельна ділянка, за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :37:002:0017 та будинок загальна площа 40,10 кв.м, житлова площа 32,50, за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 582846, приватна власність, частка власності 1/1, ОСОБА_2 (т.1 а.с.168-170, 196-198);

- нежитлова будівля (цегельний завод) за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 1557840, приватна власність, частка власності 1/1, ОСОБА_2 (т.1 а.с.171, 199);

- комплекс свинарник за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер майна 8470602, приватна власність, частка власності 1/1 (т.1 а.с.172, 200).

Вказувало, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язання за кредитним договором. Вважають, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідним, оскільки у разі відчуження цього майна на користь третіх осіб до моменту відкриття виконавчого провадження з урахуванням суми невиконаних зобовязань повністю унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову. На підставі викладеного, АТ КБ «ПриватБанк» просили суд накласти арешт на належне відповідачу на праві власності майно та грошові кошти у межах суми заборгованості.

У ч.2 ст.149 ЦПК передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У ч.1 ст.150 ЦПК визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії (п.2).

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

У постанові ВП ВС від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам<…>.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів<…>. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові ВП ВС від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції не спростував оцінок обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Усуваючи ці недоліки апеляційний суд констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова ВП ВС від 12.02.2020 року по справі №381/4019/18 ).

У постанові ВП ВС від 15.09.2020 року в справі №753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому, варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову у цій справі апеляційний суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, вважає що між сторонами дійсно виник спір на значну суму близько 700 тис. дол.США та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, майно якого вже перебуває під обтяженням в інших зобов`язаннях, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, не матиме негативних наслідків на його використання.

Таким чином, враховуючи наявність спору між сторонами, колегія суддів приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову.

Колегія суддів наголошує на тому, що заборона будь-яким особам вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна не позбавляє права володіння та користування цим майном, а лише гарантує збереження права власності на нього до ухвалення рішення суду по суті спору.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що забезпечення позову в цій справі не порушує права користування спірним майном, а фактично встановлює заборону здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нього, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час.

Однак, колегія суддів зауважує, що у разі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питання скасування заходів забезпечення позову.

Помилковими є також висновку суду першої інстанції як на підставу для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову відсутність пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення.

Так, метою зустрічного забезпечення є забезпечення позивачем відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Отже, зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Порядок застосування та скасування зустрічного забезпечення визначено у статтях 154, 155 ЦПК України.

Суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення) (ч.1 ст.154 ЦПК України).

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених ч.3 ст.154 ЦПК України.

Вказані обов`язкові підстави для зустрічного забезпечення відсутні, стороною відповідачів належними да допустимими доказами не підтверджені.

Комплексний аналіз процесуальних норм свідчить, що вирішення питання про необхідність застосування зустрічного забезпечення саме за ініціативою суду є виключно правом суду, і лише подача відповідного клопотання зацікавленим учасником справи створює вже обов`язок суду вирішити позитивно чи негативно дане питання. За відсутності відповідного клопотання про вжиття судом заходів щодо зустрічного забезпечення місцевий суд міг і не розглядати питання вжиття зустрічних заходів забезпечення позову (Постанови ВС від 30.05.2019 року у справі №456/2438/17 та КГС ВС від 31.07.2019 року у справі №904/4900/18).

Помилковими також є висновки про те, що із вжиттям заходів забезпечення позову у заявленому вигляді порушуються права інших осіб, оскільки належна відповідачу спільна частка 13/100 у нерухомому майні становить індивідуальний нерухомий об`єкт з відкритим реєстраційним номером, а інші частини згідно відомостей Державного реєстру виділені в натурі з присвоєнням відмінної юридичної адреси.

Таким чином, судова колегія, враховуючи розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги (заборгованості за кредитним договором у розмірі 698 374,38 дол. США, що складає по курсу НБУ станом на 09.11.2021 року 18 213 603,83 грн) вважає, що такий захід спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, і дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява АТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову підлягає задоволенню шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно вказаного майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати відчуження об`єктів рухомого та нерухомого майна, розпорядження грошовими коштами, що належить ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.149-151, 374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою заяву акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Накласти арешт у межах суми заборгованості за кредитом у розмірі 698 374,38 дол. США (за курсом 26.08грн/дол.США відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.11.2021 року складає 18 213 603,83 грн) на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати відчуження.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, І.Б. Перепелюк/