гСправа № 358/560/21 Провадження № 2/358/178/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кіхтенка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Ведмеденко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Богуславський відділ ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області, Виконавчий комітет Богуславської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з даним позовом, в якому просять визнати малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловою квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В інтересах малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діє його законний представник ОСОБА_4 .

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що їм на праві приватної власності належить житлова квартира АДРЕСА_1 , в якій зареєстрований малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який разом з його матір`ю ОСОБА_4 , після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 стали проживати за місцем реєстрації ОСОБА_4 . Крім того, на даний час ОСОБА_4 разом з сином виїхали на постійне місце проживання до Італії, відтак участі в утриманні належного позивачам житла та оплаті комунальних послуг не приймають, тому це є перешкодою для реалізації ними (позивачами) права користування і розпорядження своїм майном.

Посилаючись на положення ст.ст. 321, 383, 405 ЦК України позивачі просять задовольнити їх вимоги.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути буз її участі, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує.

Позивач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути буз його участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує.

Позивач ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути буз його участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує.

Відповідачка ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, проте в матеріалах справи міститься заява, в якій вона просить провести судове засідання без її участі, а також зазначила, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти зняття ОСОБА_5 з реєстраційного обліку.

Представник третьої особи Калінська О.А. у судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заперечень не має проти визнання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловим приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник третьої особи - Богуславського відділу ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області в судове засідання не з`явився, про день, час і місце слухання справи повідомлені належним чином. У встановлений строк письмових пояснень щодо позову або відзиву до суду подано не було.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являються власниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Богуславської міської ради 27 квітня 2001 року.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області №06-26/323 від 27.04.2021 та довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області №6085 від 08.06.2021, малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Законний представник малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_4 , яка діє в його інтересах, згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області за №6085 від 08.06.2021, зареєстрована в за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно заочного рішення Богуславського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстрований 18.05.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції у Київській області, розірвано.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 14 травня 2021 року, складеного комісією в складі депутата Богуславської міської ради Київської області та сусідів, підтверджується, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_5 . Проте малолітній ОСОБА_5 разом з його матір`ю ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 не проживають, їх особисті речі відсутні.

Вирішуючи даний спір між сторонами суд керується наступними положеннями чинного законодавства України.

Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, ОСОБА_4 після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , з 2016 року у квартирі АДРЕСА_1 не зареєстрована та не проживає.

Малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2016 року у квартирі АДРЕСА_1 не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні.

Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

За змістом ч. 2 ст. 3 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків й тоді, коли спільно з ними не проживає.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно ч. 1 ст. 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За нормою ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закон України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Тобто, місцем проживання малолітньої дитини є місце проживання його батьків. Самостійного права на проживання у спірній квартирі малолітня дитина не має.

Разом з цим, встановлено, що ОСОБА_4 з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , мають різне місце реєстрації.

Беручи до уваги той факт, що ОСОБА_5 , не досяг повноліття, за місцем реєстрації, що за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з 2016 року, та виїхав з матір`ю до Італії, а також і той факт, що позивачами не створювались перешкоди у користуванні спірним житлом, суд приходить до переконання про законність вимог позивачів та достатність підстав для визнання малолітньої дитини ОСОБА_5 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, інтереси дитини, яка не проживає у спірному житлі з моменту реєстрації та не має у квартирі свого спального місця чи особистих речей, а проживає з матір`ю, яка добровільно змінила місце проживання, не порушено.

Таким чином, у ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивачів на житлове приміщення, відсутність відповідачки та її малолітньої дитини, за зареєстрованим місцем проживання більше одного року, відсутності доказів щодо створення позивачами перешкод у користуванні житлом, участі відповідачки в утриманні квартири чи виявлення інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідачки з дитиною понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у квартирі.

При цьому реєстрація сина відповідачки створює для позивачів перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном.

Підстави стверджувати, що визнання позову відповідачем ОСОБА_4 , яка діє у інтересах малолітнього ОСОБА_5 , суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб відсутні. Також у суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності визнаних відповідачем обставин або добровільності їх визнання.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст. 29 ЦК України, ст. 163 СК України, ст. 15, 18, 71, 72 ЖК України, Законами України «Про місцеве самоврядування», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «;Про охорону дитинства», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким що втратив право користування житловою квартирою АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного обліку.

Судове рішення є підставою для зняття ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з реєстрації місця проживання, відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п/п 15.5) п/п 15 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме через Богуславський районний суд Київської області.

Головуючий: суддя С. О. Кіхтенко