Провадження № 22-ц/812/40/22
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 січня 2022 року м. Миколаїв

справа № 490/8025/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.,

із секретарем Біляєвою В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

представника позивача ОСОБА_1

адвоката Бєліка Валерія Григоровича

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену 27 жовтня 2021 року суддею Черенковою Н.П. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного тексту ухвали не зазначена), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Державної казначейської служби в Миколаївській області, про визнання незаконними рішень, дій, бездіяльності службових і посадових осіб органу дізнання і досудового розслідування та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ НП в Миколаївській області про визнання незаконними рішень, дій, бездіяльності дізнавача та відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначав, що 06 червня 2020 року службові особи Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області скоїли 5 злочинів і кримінальних проступків, але уповноважені службові та посадові особи з 07 червня по 13 серпня 2021 року приховували ці злочини від реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань і тільки після надходження повідомлення про злочини від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, дізнавач Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області Федюніна Є. внесла відомості до ЄРДР. Відомості про інші злочини до ЄРДР не внесла і відповідно не розслідувала.

Крім цього уповноважені особи, керівник органу дізнання і досудового розслідування з 07 червня 2020 року до 13 липня 2020 року не видали йому пам`ятку потерпілого, а дізнавач Федюніна Є. не видавала цю пам`ятку з 13 серпня по 13 жовтня 2020 року.

Також зазначав, що у такий спосіб незаконними діями та бездіяльністю посадових осіб були вчинені інші процесуальні дії, ніж передбачені статтею 1172 ЦК України, які обмежили його конституційні права, що заборонено статтею 64 Конституції України навіть в умовах воєнного та надзвичайного стану.

Посилаючись на норми статей 1172, 1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ОСОБА_1 просив визнати незаконними рішення, дії, бездіяльність дізнавача Федюніної Є., посадових осіб, керівників органу дізнання і досудового розслідування та стягнути з Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області моральну шкоду, яка складає 237 900 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2021 року відмовлено у відкритті провадження, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини 1 статті 186 ЦПК України).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що таке рішення суду першої інстанції позбавляє його конституційного права на захист прав і свобод, проголошеного в частині 1 статті 55 Конституції України, а таке обмеження заборонено статтею 64 Конституції України, отже рішення суду є неконституційним.

Зазначав, що у даній справі для нього важливо визначити, чи дійсно позовні заяви про визнання незаконними процесуальних дій, які порушили права і свободи людини і громадянина та відшкодування моральної шкоди не підлягають розгляду місцевим судом загальної юрисдикції на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, повідомлялись про розгляд справи належним чином.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що ОСОБА_1 пред`явлено позов з приводу того, що 06 червня 2020 року працівниками поліції відносно нього було вчинено протиправні дії. З цього приводу він звернувся із заявою до Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області. У період з 07 червня 2020 року по 13 серпня 2020 року посадові особи Центрального ВП не вносили дані про ці злочини до Єдиного реєстру досудових розслідувань, чим приховували їх вчинення. Дізнавач Федюніна Є. внесла відомості до ЄРДР тільки після надходження повідомлення про злочини від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Відомості про інші злочини до ЄРДР не внесла і відповідно не розслідувала. Крім цього уповноважені особи, керівник органу дізнання і досудового розслідування з 07 червня 2020 року до 13 липня 2020 року не видали йому пам`ятку потерпілого, а дізнавач Федюніна Є. не видавала цю пам`ятку з 13 серпня по 13 жовтня 2020 року.

Позиція апеляційного суду

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначені її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просив визнати незаконними, неправомірними рішення, дії, бездіяльність посадової особи дізнавача Центрального ВП Є.Федюніної та посадових осіб, керівників органу дізнання і досудового розслідування, які у період з 07 червня 2020 року по 13 серпня 2020 року не вносили дані про заявлені ним злочини до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не видали йому пам`ятки потерпілого. За порушення вказаних прав потерпілого, просив стягнути з ГУ ДКС в Миколаївській області на його користь в порядку відшкодування моральної шкоди 237 900 грн.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 КПК України).

Кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України).

Згідно із частиною першою статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає глава 26 КПК України.

Відповідно до статті 303 КПК України в порядку КПК України можуть бути оскаржені шляхом звернення до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, про зупинення досудового розслідування, про закриття кримінального провадження, про відмову у визнанні потерпілим - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; рішення слідчого, дізнавача про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; тощо.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, згідно частини 1 статті 306 КПК України розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Як встановлено матеріалами справи ОСОБА_1 є учасником кримінального провадження, а отже кримінальний процесуальний закон визначає спеціальний порядок розгляду скарг учасника кримінального провадження на рішення, дії, бездіяльність слідчого або прокурора при вчиненні процесуальних дій та застосуванні заходів безпеки особами до яких можуть бути застосовані заходи безпеки передбачені законом, які позивач заявив за правилами цивільного судочинства.

За такого вимоги ОСОБА_1 повинні розглядатися за правилами кримінального судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 234/19443/16-ц (провадження № 14-630цс18) та від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги про визнання незаконними, неправомірними рішення, дії, бездіяльності службових і посадових осіб органу дізнання і досудового розслідування щодо незабезпечення ними прав потерпілого, безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, не вчинення всіх необхідних слідчих дій, обмеження конституційних прав на захист судом вирішуються за правилами КПК України, а отже не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. У разі закриття кримінального провадження, позивач не позбавлений права за наявності для того правових підстав звертатися до суду в порядку КПК України з заявою про скасування рішення правоохоронних органів про закриття кримінального провадження та розгляду його скарги на дії службових і посадових осіб органу дізнання і досудового розслідування щодо неповноти чи неправильності проведеного досудового розслідування.

У той же час колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що незаконними діями і бездіяльністю органів досудового розслідування щодо незабезпечення його прав під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях та обмеженням конституційних прав, йому було завдано моральну шкоду.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відшкодування шкоди, завданої незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду урегульовано, зокрема, положеннями статті 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Крім того, приписи статті 23 ЦК України визначають загальні підстави для відшкодування моральної шкоди.

З огляду на зазначене позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачем, можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Питання про те, чи підпадають заявлені позовні вимоги під юрисдикцію саме Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має вирішуватися судом під час розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії відкриття провадження у справі.

Згідно статті 20 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

Проаналізувавши викладені в постанові обставини та норми права в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про неможливість спільного розгляду вимог про визнання незаконними неправомірними рішення, дії, бездіяльність службових і посадових осіб органу дізнання і досудового розслідування щодо незабезпечення прав позивача під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, обмеженням його конституційних прав як особи, яка бере участь у кримінальному судочинстві у кримінальному провадженні, які підлягають розгляду за правилами КПК України, та вимог про відшкодування моральної шкоди, які підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині відмови у відкритті провадження за його позовними вимогами до Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області, ГУ ДКС в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди були порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення в цій частині помилкового судового рішення.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України у випадку порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ухвала суду першої інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Отже оскільки при постановленні ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2021 року в частині відмови у відкритті провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 237 900 грн. судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, що призвели до ухвалення помилкового судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує права заявника на гарантії захисту у суді своїх інтересів, ухвала в цій частині підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду, а саме - вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 367, 368, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бєліка Валерія Григоровича задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2021 року в частині відмови у відкритті провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Державної казначейської служби в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди скасувати і направити справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині зазначену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: В.В.Коломієць

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 11 січня 2022 року