Провадження номер 2/756/1624/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретаря судового засідання - Михнюк В.М.,

за участю відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 5000,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з 24 серпня 2014 року перебула у шлюбі із ОСОБА_1 . Від шлюбних відносин народився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року шлюб між сторонами розірвано.

Після ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу сторони періодично ще деякий час проживали разом. Однак остаточно розірвали стосунки в грудні 2020 року з умовою, що відповідач буде приймати участь в житті сина та надавати кошти на його утримання. Однак, з грудня 2020 року відповідач не спілкується із сином, не проявляє інтересу до спілкування та виховання дитини, коштів на утримання не надав і не надає.

З цих підстав просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у визначеному розмірі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2021 року визначено головуючим у справі суддю Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду.

В судове засідання позивач не з?явилася, про розгляд справи повідомлено судом належним чином. 12 січня 2022 року на електронну адресу суду надіслала заяву, в якій просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та проводити розгляд справи без її участі.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 5000,00 грн., оскільки сума за його твердженням є завищеною та необгрунтованою. Зазначає, що сума направлена не на стягнення аліментів на утримання дитини, а на заволодіння позивачем належній йому на праві спільної часткової власності Ѕ частини квартири. Вказав, що окрім, належної йому Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не має іншої нерухомості та не має у власності транспортних засобів. Не заперечував, що має у користуванні транспортний засіб «Субару Форестер». Зауважив, що твердження позивача що він не спілкується із сином та не появляє інтересу є надуманими, він на вихідні забирає дитину до себе, купує речі та іграшки, на підтвердження чого надав для приєднання до матеріалів справи чеки. Також вважає, що розмір аліментних платежів в сумі 5000 грн. є завищеним, згодний надавати допомогу у мінімально визначеному розмірі 2000 грн. Зараз не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості за наявності фінансової спроможності буде надавати синові допомогу у більшому розмірі. Посилається на перешкоду зі сторони позивача щодо участі батька у вихованні дитини.

Вислухавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 серпня 2014 року між сторонами зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1528.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського управління юстиції у м. Києві, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками вказано: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 8).

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6).

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Статтею 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати спільну з позивачем дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем.

Згідно з вимогами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, що може бути стягнутий з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина суд ураховує матеріальний стан сторін та стан здоров`я.

Судом встановлено, що відповідач не має працює, перебуває на обліку в Оболонській районній філії Київського міського центру зайнятості з 07 грудня 2021 року, статусу безробітного не має, допомогу по безробіттю не отримує, що підтверджується довідкою № 278.1 - 3641/21 від 07 грудня 2021 року виданою Оболонською районною філією Київського міського центру зайнятості.

На праві власності за відповідачем зареєстрована Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Не має у власності транспортних засобів. Проте, як визнав в судовому засіданні має у користуванні транспортний засіб.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується надиференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачений прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01 січня 2022 року становить 2618,00 грн. в місяць.

Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовились про інше.

Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, обов`язок обох батьків по утриманню дитини, з урахуванням фінансової спроможності відповідача, який є фізично здоровою людиною, в працездатному віці, офіційно не працевлаштований, визначений судом розмір аліментів, що не поставить його в край тяжкий майновий стан, а тому, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів частково та стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини в розмірі 3000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, яка підлягає індексації відповідно до закону.

Суд вважає неприйнятним твердження відповідача про намір позивача отримати у власність частину квартири, яка належить сторонам на праві часткової власності, тому що не доведено жодними доказами.

Твердження позивача, що відповідач був керівником декількох підприємств не знайшло свого документального підтвердження. В реєстрі юридичних осіб надана позивачем інформація щодо керівників даних підприємств відсутня. Відповідне клопотання стороною позивача, щодо витребування інформації до суду не надходила. За власною ініціативою суд доказів не збирає.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд на підставі положення ст. 141 ЦПК України, стягує судові витрати за розгляд справи з відповідача на користь держави, за дві позовні вимоги, у розмірі 908,00 грн., оскільки згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» при зверненні до суду із відповідним позовом позивач була звільнена від його сплати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 76-81, 137, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 11 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 січня 2022 року.

Суддя І.С. Шролик