ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року

м. Харків

справа № 629/874/18

провадження № 22-ц/818/1075/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Антонович А.А.

заявник - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 червня 2021 року, постановлену у складі судді Мицик С.А.,

УСТАНОВИВ:

05.02.2021р. ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого на виконання рішення Окружного Суду Фрайзінгу від 26 липня 2017 року (справа № 4 F 543/16) на підставі ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.12.2018 року. В обґрунтування заяви зазначила, що ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.12.2018 року клопотання Головного територіального управління юстиції у Харківській області, яке представляло інтереси ОСОБА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_5 про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду- задоволено, визнано та надано дозвіл на примусове виконання в Україні рішення Окружного Суду Фрайзінгу (Федеративна Республіка Німеччина) від 26 липня 2017 року (справа № 4 F 543/16) про передачу ОСОБА_6 виключного права щодо визначення місця перебування дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і передачу дитини її батьку, ОСОБА_6 . Постановою Харківського апеляційного суду від 14.03.2019 року ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.12.2018 року залишено без змін. Видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження №59118377. Зазначила, що чинним законодавством України про виконавче провадження не передбачено заходів примусового виконання з передачі особі виключного права щодо визначення місця перебування дитини. Характер даної вимоги не передбачає його примусового виконання державною виконавчою службою, адже відсутні заходи примусового характеру, що можуть бути застосовані виконавцем (на відміну від рішення суду про визначення місця проживання дитини з одним із батьків). Крім того, вимога рішення Окружного Суду Фрайзінгу (Федеративна Республіка Німеччина) від 26 липня 2017 року (справа № 4 F 543/16) про передачу дитини її батьку ОСОБА_6 не містить посилання на те, хто є боржником, та хто має виконати таку вимогу. Таким чином, виконавчий лист було видано помилково щодо передачі особі виключного права щодо визначення місця перебування дитини, адже у цій частині рішення суду не має примусового характеру, та не має виконуватися органами виконавчої служби України; а щодо передачі дитини батькові, то рішення не має посилання на особу боржника, який має виконати таке рішення. Посилання на те, що боржником є ОСОБА_5 є припущенням, на якому не може ґрунтуватися виконання судового рішення. Враховуючи викладене, посилаючись на положення ст. 432 ЦПК України, просила зупинити стягнення на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення Окружного Суду Фрайзінгу від 26 липня 2017 року (справа № 4 F 543/16) на підставі ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.12.2018 року; визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, що виданий на виконання рішення Окружного Суду Фрайзінгу від 26 липня 2017 року (справа № 4 F 543/16) на підставі ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.12.2018 року.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.06.2021р. У задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим що, форма, зміст та реквізити виконавчого листа, виданого Лозівським міськрайонним судом Харківської області на підставі рішення Окружного Суду Фрайзінгу (ФРН) від 26.07.2017 року та ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.12.2018 року про надання дозволу на його примусове виконання відповідають вимогам до виконавчого документа, зазначеним у ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Наведені у заяві ОСОБА_3 обставини не дають підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у розумінні ст. 432 ЦПК України, оскільки остання не надала доказів помилковості видачі виконавчого листа, його добровільного виконанням боржником чи іншою особою. Відтак судом не встановлено правових підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню відповідно до положень статті 432 ЦПК України. Виконавчий лист виданий на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, а тому підлягає примусовому виконанню.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим що, чинним законодавством України про виконавче провадження не передбачено заходів примусового виконання з передачі особі виключного права щодо визначення місця перебування дитини. Характер даної вимоги не передбачає його примусового виконання державною виконавчою службою, адже відсутні заходи примусового характеру, що можуть бути застосовані виконавцем. Вимога рішення Окружного Суду Фрайзінгу (Федеративна Республіка Німеччина) від 26 липня 2017 року (справа № 4 F 543/16) про передачу дитини її батьку ОСОБА_6 не містить посилання на суб`єкта, що зобов`язаний здійснити таку передачу. Тобто відсутній боржник.

Таким чином виконавчий лист було видано помилково щодо передачі особі виключного права щодо визначення місця перебування дитини, адже у цій частині рішення суду не має примусового характеру, та не має виконуватися органами виконавчої служби. Також у виконавчому листі відсутня особа боржника, який має виконати таке рішення. Посилання на те, що таким боржником є ОСОБА_3 є припущенням на якому не може грунтуватися виконання судового рішення.

Не погодившись з апеляційною скаргою ОСОБА_8 яка діє в інтересах ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим що, окрім рішень першої та апеляційної інстанції Верховного Суду щодо повернення дитини ОСОБА_9 , яке вступило в законну силу з матір`ю дитини ОСОБА_3 намагалися провести мирні переговори з метою врегулювання спору мирним шляхом. Однак матір ухиляється від вирішення питання мирним шляхом, навпаки подає медичні довідки, заяви таким чином підтверджує не бажання виконувати рішення Верховного Суду у справі № 640/688/17. Всі ці обставини свідчать про неправдивість слів та доводів ОСОБА_3 на які не можна посилатися як на докази. Тому ухвала суду є цілком законною та обґрунтованою, а виданий виконавчий лист підлягає виконанню.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.12.2018 року клопотання Головного територіального управління юстиції у Харківській області, яке представляло інтереси ОСОБА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_5 про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду- задоволено, визнано та надано дозвіл на примусове виконання в Україні рішення Окружного Суду Фрайзінгу (Федеративна Республіка Німеччина) від 26 липня 2017 року (справа № 4 F 543/16) про передачу ОСОБА_6 виключного права щодо визначення місця перебування дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і передачу дитини її батьку, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постановою Харківського апеляційного суду від 14.03.2019 року ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.12.2018 року залишено без змін.

На підставі рішення Окружного Суду Фрайзінгу (Федеративна Республіка Німеччина) від 26 липня 2017 року та ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.12.2018 року про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, відповідно до вимог ст. 470 ЦПК України суд видав виконавчий лист, в якому зазначено відомості, передбачені ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Відповідно до ст.462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Згідно вимог ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Частиною 1 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення іноземних судів (судів іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні відповідно до міжнародних договорів України, цього та інших законів України, якщо визнання та виконання таких рішень передбачено міжнародними договорами України або за принципом взаємності.

Частинами 1,2,3 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 470 ЦПК України на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який пред`являється для виконання в порядку, встановленому законом

Згідно з частиною третьою статті 431 ЦПК України виконавчий лист є виконавчим документом.

Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Статтею 4 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено вимоги до форми, змісту та реквізитів виконавчого листа. Судом першої інстанції перевірено додержання встановлених законом вимог, виданого виконавчого листа Лозівського міськрайонного суду Харківської області на підставі рішення Окружного Суду Фрайзінгу (ФРН) від 26.07.2017 року та ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.12.2018 року про надання дозволу на його примусове виконання. Судом встановлено що виконавчий документ відповідає вимогам закону, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Посилання заявника на визнання виконавчих документів такими що підлягають скасуванню, на підставі ст. 432 ЦПК України є безпідставними, заявником не подано належних та допустимих доказів помилковості видачі виконавчого листа та його добровільного виконання.

Відтак судом першої інстанції не встановлено правових підстав для визнання виконавчого документу таким що не підлягає виконанню відповідно до положень ст. 432 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що суд дав належну оцінку обставинам на які посилається заявниця та дійшов законного та обгрунованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_10 .

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 січня 2022 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук