Справа № 357/5289/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бебешко М. М. ,

при секретарі Ковальчук Ю. В.,

За участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 ;

представника позивача ОСОБА_2 ;

відповідача ОСОБА_3 ;

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном,-

В С Т А Н О В И В :

21 травня 2021 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Семенюту Руслана Анатолійовича звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, у якому просив суд: 1) Зобов`язати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні власністю, а саме 1/7 часткою житлового будинку АДРЕСА_1 , що являє собою 1/2 частину ізольованої квартири АДРЕСА_2 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами: 2) Вселити ОСОБА_1 в 1/7 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , що являє собою 1/2 частину ізольованої квартири АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.09.2014 є власником 1/7 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що являє собою 1/2 частину ізольованої квартири АДРЕСА_2 . Співвласником іншої 1/2 частини ізольованої квартири АДРЕСА_2 є колишня дружина позивача ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Іншого житла позивач не має. Згідно витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 11.05.2021 в даному житлі, крім позивача, проживають відповідачі. Після розірвання шлюбу між позивачем і його колишньою дружиною, між ними погіршилися відносини і остання почала чинити позивачу перешкоди у користуванні квартирою. В даних конфліктах приймали участь також і відповідачі, які займали сторону колишньої дружини позивача. Відповідачі змінили замки в будинок та господарські споруди і не пускають туди позивача. В 2020 році позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів і колишньої дружини про визнання права власності, поділ житлового будинку, господарських споруд та земельної ділянки. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 19.04.2021 провадження у справі № 357/5954/20 зупинено до залучення у справі правонаступників померлої ОСОБА_7 . Весь цей час позивач вимушений проживати на орендованих квартирах в місті Біла Церква, але скрутне матеріальне становище не дозволяє йому це продовжувати. 04.05.2021 близько 13.00 години позивач вкотре приїхав за адресою будинку, у якому він є співвласником, проте відповідач ОСОБА_3 не пустила його на територію будинку, і на даний час відповідачі чинять йому перешкоди у доступі до даного будинку. 06.05.2021 позивач звертався із заявами про вчинене кримінальне правопорушення до Білоцерківської окружної прокуратури та Білоцерківського районного управління поліції за фактом подій, що мали місце 04.05.2021. Таким чином конфлікт, що виник між позивачем та відповідачами не можливо вирішити в позасудовому порядку.

До позовної заяви долучено заяву про виклик свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 травня 2021 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешку М.М.

Ухвалою судді від 15 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено судове засідання на 31 серпня 2021 року на 09.00 годину.

08 липня 2021 року на адресу суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_6 про надання можливості реалізувати право на правову допомогу та продовження строків для надання відзиву з долученням відповідних доказів.

08 липня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання від відповідача ОСОБА_3 про витребування з Білоцерківського районного управління поліції документів щодо судимості ОСОБА_1 та клопотання про продовження строку для надання відзиву на позовну заяву.

08 липня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_3 , в якому остання просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив обґрунтовано тим, що позивач після розірвання шлюбу пішов з будинку та проживає з іншою сім`єю, а відповідачі не чинять йому перешкод в користуванні будинком. Позивач не має право користуватися частиною господарських споруд та земельною ділянкою, так як не має права власності на них і втратив право на їх розподіл, зважаючи на строки позовної давності. Позивач сам чинив перешкоди в користуванні будинком, вчиняючи неправомірні дії по відношенню до своєї колишньої дружини та відповідачів у справі. Позивач не виконує обов`язки власника щодо утримання спірного житлового будинку. Безпосередньої відповідач ОСОБА_3 не чинить позивачу перешкод в користуванні житловим будинком так як з 21.08.2018 до 30.06.2022 є студентом денної форми навчання Київського університету культури та проживає в гуртожитку в місті Києві.

08 липня 2021 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_5 надійшло клопотання про продовження часу для надання відзиву та збір всіх необхідних для цього доказів.

08 липня 2021 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_5 надійшло клопотання про витребування в Білоцерківському міськрайонному суді справи № 357/6890/19, 357/6954/20 для огляду та дослідження при розгляді даної справи.

08 липня 2021 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_5 , в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив обґрунтовано тим, що він з власною родиною проживає за адресою: АДРЕСА_3 , працює в Києві на будівництві та виїжджає на роботу закордон, тому йому незрозуміло чому позов подано до нього. Позивач сам не користується будинком, тому відповідачі не можуть йому чинити в цьому перешкоди. Позивач не має права користуватися господарськими спорудами та земельною ділянкою, так як не має права власності на них. Позивач не вчиняє обов`язків власника, спрямованих на утримання будинку.

13 липня 2021 року відповідачем ОСОБА_5 на адресу суду подано клопотанням про долучення доказів.

05 серпня 2021 року відповідачем ОСОБА_3 на адресу суду подано клопотання про долучення доказів.

20 серпня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів від представника позивача адвоката Семенюти Р.А.

27 серпня 2021 року на адресу суду надійшли клопотання від відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням їх адвоката у службовому відрядженні та в щорічній відпустці.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, призначене на 31 серпня 2021 року, розгляд справи відкладено на 13 жовтня 2021 року.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Семенюта Р.А. підтримали позовні вимоги та просили суд їх задоволити. Представник позивача пояснив, що позивач є співвласником квартири, а відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні даною квартирою. Так, відповідач ОСОБА_6 в 2019 році змінила вхідні двері та замки до них, у зв`язку з чим він не може зайти до квартири. Відповідач ОСОБА_3 не відчиняє двері квартири та не допускає до неї позивача. Відповідач ОСОБА_5 звертався до органів поліції із заявами про вчинення протиправних дій зі сторони позивача в частині надання можливості користуватися спірною квартирою та підтримує свою племінницю, яка не допускає позивача до його квартири.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів адвокат Речицька Я.О. заперечили проти задоволення позовних вимог та просили суд відмовити їх задоволенні. Представник відповідачів пояснила, що відповідачі не чинять перешкод позивачу в користуванні квартирою, а сам відповідач не бажає отримати у них ключі від квартири. Стороною позивача не доведено обставини вчинення відповідачами перешкод позивачу в користуванні квартирою. Позивач проживає за іншою адресою і вчиняє відносно відповідача ОСОБА_3 фізичне і психологічне насильство. Раніше позивач таке насильство вчиняв відносно ОСОБА_6 та покійної ОСОБА_7 ,

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що 05.09.2018 зі слів своєї бабусі ОСОБА_7 вона дізналася про те, що позивач ОСОБА_1 прийшов на територію будинку по АДРЕСА_1 , та побив бабусю, вибивши їй зуба 29.05.2015 позивач прийшов за даною адресою та почав стукати у двері і вибив у неї з рук телефон, після чого вона викликала працівників поліції. 01.06.2019 позивач прийшов до даного домоволодіння, викликав поліцію та ображав нецензурними словами її матір ОСОБА_6 14.06.2019 позивач знову зайшов на територію домоволодіння, після чого вона викликала працівників поліції.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що позивач ОСОБА_1 проживає у неї на квартирі по АДРЕСА_4 . Зі слів позивача, останнього вигнали з належної йому квартири. Вона з позивачем їздила до будинку останнього з метою забрати особисті речі, але останнього не впустили до будинку, хоча там горіло світло. Позивач розповідав їй про те, що донька ОСОБА_11 виганяє його з будинку, а її син ОСОБА_12 брав його за руки та плечі.

Свідок ОСОБА_13 показала, що вона є племінницею ОСОБА_7 . В 2005 році ОСОБА_7 зі своїм чоловіком ОСОБА_1 переїхали проживати до міста Біла Церква. В 2007 році сторони розлучилися і ОСОБА_1 виїхав до міста Москва, а в 2013 році повернувся в ОСОБА_14 і розпочав процес розподілу майна. В 2018 році їй стало відомо, що позивач побив ОСОБА_7 , вибивши останній зуба. З 2017 року позивач проживає за іншою адресою. Зі слів ОСОБА_15 , позивач ногою ударив по її телефону і вона боїться проживати з ним за однією адресою. ОСОБА_6 з 2019 року поїхала на роботу в Ізраїль.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що з 2017 році він перебуває у відносинах з ОСОБА_15 . Зі слів останньої він знає про те, що позивач наносив тілесні ушкодження бабусі ОСОБА_17 . Після смерті бабусі ОСОБА_18 , у зв`язку з депресією, остання деякий час проживала з ним та його матір`ю. Мама ОСОБА_18 проживає на протязі 2 років в Ізраїлі. Перед цим проживала в Туреччині.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показала, що проживала по сусідству з ОСОБА_7 до смерті останньої. З ОСОБА_7 у неї були дуже добрі стосунки, так як вона щодня була в квартирі останньої. Її сусіди ОСОБА_7 та ОСОБА_1 10.06.2005 року переїхали до міста Біла Церква з міста Антрацит Луганської області. Позивач дуже легко збудливий та може емоційно спалахнути, кидатися речами, а потім падати на коліна та говорити, що він цього не робив. Позивач залишив дружину та поїхав проживати до міста Москва, звідки повернувся 09 травня 2009 року і продовжив проживати спільно з ОСОБА_20 . В 2014 році позивач знову залишив свою дружину і переїхав проживати до співмешканки. Позивач неодноразово викликав працівників поліції та повідомляв їм про те, що йому чинять перешкоди в користуванні будинком. Позивач нецензурно висловлювався на адресу колишньої дружини, у зв`язку з чим в останньої погіршився імунітет і вона захворіла на COVID-19, в результаті якого померла. Позивач проживає за іншою адресою в місті Біла Церква. ОСОБА_6 проживає в Ізраїлі, але іноді приїжджає на Україну. Віра змінила вхідні двері та замки до них у зв`язку з тим, що ці двері були пошкоджені позивачем. ОСОБА_21 проживає зі своєю дружиною та донькою на іншій квартирі протягом тривалого часу.

Від виклику до суду та допиту інших свідків, сторони в судовому засіданні відмовилися.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 11.05.2005 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_7 є співвласником 1/7 частини будинку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2014 року у справі № 357/7966/14-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , поділено між сторонами спільне майно подружжя та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/7 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що являє собою 1/2 частину ізольованої квартири АДРЕСА_2 . Ухвалою апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2014 року, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2014 року залишено без змін.

ОСОБА_1 , відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.05.2021, є співвласником 1/7 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за відомостями реєстру територіальної громади від 11.05.2021 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня зупинено провадження у справі № 357/6954/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні, до залучення у справі правонаступників померлої ОСОБА_7 .

05.05.2021 ОСОБА_1 звертався до Білоцерківської окружної прокуратури та Білоцерківського районного управління поліції із заявами про кримінальне правопорушення щодо заборони зі сторони ОСОБА_15 для проходу до належного йому житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Позивачем до позову долучено копію висновку, складеного Білоцерківським відділом поліції ГУНП в Київській області від 03.07.2019 про закінчення перевірки по заявах ОСОБА_1 та ОСОБА_7 щодо конфлікту, пов`язаного з допуском ОСОБА_1 до житлового будинку по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 21.08.2018 знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_5 у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання: АДРЕСА_6 .

Київським університетом культури 21.08.2018 укладено контракт із ОСОБА_5 про здійснення підготовки студена ОСОБА_3 на денній формі навчання за спеціальністю «Міжнародні відносини» на період час уз 01.09.2018 по 30.06.2022.

27.08.2018 Київським національним університетом культури і мистецтв укладено контракт із ОСОБА_3 , на проживання в гуртожитку АДРЕСА_7 . Аналогічний контракт укладено 29.08.2019.

25 вересня 2007 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київська області від 13 липня 2009 року № 2-5127-2009 за позовом ОСОБА_7 визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням квартою АДРЕСА_8 .

07 липня 2021 ОСОБА_7 зверталася до Білоцерківської міської ради та її структурних підрозділів управляння містобудування та архітектури і відділу держаного архітектурно-будівельного контролю із заявами про те, що ОСОБА_1 самовільно хоче здійснити розподіл квартири в житловому будинку АДРЕСА_1 .

25.06.2019 Білоцерківський відділ поліції інформував ОСОБА_22 про складення відносно ОСОБА_1 адміністративного протоколу за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2019 у справі № 357/6890/19 справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 ч.1 КУпАП повернуто до Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області для належного до оформлення.

Відповідачем ОСОБА_5 долучено до відзиву копію свідоцтва про шлюб між ним та ОСОБА_23 та копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_24 .

Білоцерківський відділ поліції 26.04.2019 повідомив адвоката Речицьку Я.О. про закриття кримінального провадження № 0003642 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за заявою ОСОБА_7 щодо заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Білоцерківська місцева прокуратура 14.05.2019 повідомила ОСОБА_7 про скасування вказаної постанови.

15 липня 2021 року дізнавачем Білоцерківського районного управління поліції винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000061 за зверненням ОСОБА_1 щодо перешкоджання ОСОБА_25 в користуванні його домоволодінням, яке належить йому на праві власності у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінальних проступків.

Відповідачем ОСОБА_3 до свого відзиву долучено копії скарг та заяв ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 до правоохоронних органів щодо вчиненого відносно неї злочину, пов`язаного із заподіянням тілесних ушкоджень зі сторони ОСОБА_1 та щодо вчинення останнім протиправних дій, пов`язаних із застосуванням психологічного тиску. Також долучено копії відповідей на звернення відповідачів щодо правомірності дій позивача та висновків Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області щодо закінчення перевірок по розгляду вказаних звернень від 16.05.2018, 18.05.2019, 03.07.2019, 05.08.2019, 18.09.2019.

16 липня 2019 року виконавчий комітет Білоцерківської міської ради надано відповідь ОСОБА_7 щодо розгляду її звернення з приводу насильства зі сторони її чоловіка ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 25.07.2019 Білоцерківським міським центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги видано талони щодо направлення осіб, які постраждали від домашнього насильства до уповноважених органів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

19.07.2021 Білоцерківське районне управління поліції інформувало адвоката Речицьку Я. про розгляд звернення ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на протиправні дії ОСОБА_1 , та розгляд вказаних звернень згідно Закону України «Про звернення громадян».

26.05.2021 Білоцерківським управлінням поліції складено довідку по розгляду повідомлень від ОСОБА_3 щодо протиправних дій зі сторони ОСОБА_1 та щодо припинення перевірки даного звернення. Цього ж дня, Білоцерківське районне управління поліції інформувало ОСОБА_25 про проведення профілактичної бесіди із ОСОБА_1 .

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 825 ЦК України врегульовано розірвання договору найму житла.

Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06), ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року установив порушення статті 8 Конвенції, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Установлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа -добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)).

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналогічний принцип закріплено й у національному законодавстві, у статті 2 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року, згідно із частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором - стаття 5 Цивільного процесуального Кодексу.

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Позовні вимоги щодо зобов`язання не чинити перешкод у користуванні власністю, а саме 1/7 часткою житлового будинку АДРЕСА_1 , що являє собою 1/2 частину ізольованої квартири з відповідними господарським та побутовими будівлями та спорудами та щодо вселення позивача в 1/7 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , що являє собою 1/2 частину ізольованої квартири підлягають задоволенню, у зв`язку з тим, що позивач, як співвласник вказаного житла, має законне право на користування ним.

Посилання відповідачів на те, що вони йому не чинять перешкод у користуванні житловим будинком суд не приймає до уваги через те, що вказане спростоване наданими в судовому засіданні поясненнями сторін та дослідженими доказами у справі, зокрема запереченнями відповідачів, викладеними у відзивах на позовну заяву та в поясненнях їх представника, наданих суду .

Твердження відповідачів щодо того, що позивач втратив право на користування господарськими спорудами суд не бере до уваги, так як вказані споруди є необхідними для задоволення потреб співвласника в користуванні своїм майном, а саме частиною житлового будинку.

Посилання відповідачів на вчинення позивачем домашнього насильства та кримінальних правопорушень відносно колишньої дружини ОСОБА_7 та членів її сім`ї не підтверджено жодними доказами у справі, так як в матеріалах справи наявні лише висновки правоохоронних органів, щодо розгляду звернень відповідачів відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та фактичної відсутності складу кримінального правопорушення зі сторони позивача. Даних щодо притягнення позивача ОСОБА_1 до кримінальної чи адміністративної відповідальності, матеріали справи не містять. Відповідно до частини першої статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Протокол, складений щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП (а.с.172), постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2019 повернуто до Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області, для належного до оформлення (а.с.156). Відомостей щодо повторного направлення даного протоколу до суду та його судового розгляду матеріали справи не містять.

Твердження відповідачів з приводу того, що вони не проживають за адресою спірної квартири не спростовує доводів позивача щодо наявності перешкод у користуванні житловим будинком, співвласником якого він являється. В судовому засіданні встановлено, що вхідні двері та замки до квартири, співвласником якого є позивач, замінені відповідачем ОСОБА_6 . Остання неодноразово, спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 зверталася зі скаргами на дії ОСОБА_1 до правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування (а.с.105,112,115,119-121,130-131). Відповідач ОСОБА_15 , навчаючись в місті Києві, на вихідні дні та канікули приїжджає до спірної квартири та всупереч проханню позивача, не допускає його до проживання у даній квартирі. Відповідач ОСОБА_21 зареєстрований за адресою опірної квартири (а.с. 49) та спільно з іншим відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_15 звертався до правоохоронних органів міста Біла Церква щодо протиправних, на його думку, дій позивача щодо перебування на території квартири, яка належить позивача на справі спільної власності (а.с. 165).

Судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору позивачем в розмірі 908, 00 грн. відповідно до статі 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в розмірі по 302,66 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_21 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 про усунення перешкод у користуванні майном задоволити повністю.

Зобов`язати ОСОБА_21 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні власністю, а саме: 1/7 часткою житлового будинку АДРЕСА_1 , що являє собою 1/2 частину ізольованої квартири АДРЕСА_2 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами.

Вселити ОСОБА_1 в 1/7 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , що являє собою 1/2 частину ізольованої квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 302, 66 грн.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 302, 66 грн.

Стягнути із ОСОБА_15 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 302, 66 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_9 . РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач 1: ОСОБА_21 , місце проживання: АДРЕСА_9 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач 2: ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_9 . РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач 3: ОСОБА_15 , місце проживання: АДРЕСА_6 РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду складено 21 січня 2022 року.

СуддяМ. М. Бебешко