Дата документу 11.01.2022 Справа № 331/1827/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/1827/21Головуючий у 1-й інстанції Світлицька В.М.
Пр. № 22-ц/807/348/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2021 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Концерн «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-4), який в подальшому уточнив (а.с. 67-68), та в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги (з централізованого опалення та гарячого водопостачання) за період з 01.11.2016 р. по 31.07.2021 р. в розмірі 39860,09 грн., а також судовий збір 2270,00 грн., по 1135,00 грн. з кожного.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. За період з 01.11.2016 р. по 31.07.2021 року позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання на суму 39860,09 грн. Боржники не належним чином виконували свої зобов`язання по оплаті наданих послуг, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Світлицьку В.М. (а.с. 12).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 16) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2021 року (а.с. 101-102) позов Концерну «МТМ» у цій справі задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь Концерну «МТМ» () суму заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з квітня 2018 року по липень 2021 року в розмірі 31060,47 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Концерну «МТМ» () судові витрати зі сплати судового збору по 884,43 грн. з кожного.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично в частині відмови у задоволенні позовних вимог), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач Концерн «МТМ» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 106-107) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі на суму 39860,09 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 112).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою позивача Концерну «МТМ» у цій справі відкрито (а.с. 115), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 116).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача Концерну «МТМ» у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача Концерну «МТМ» у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідачі із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині задоволення позовних вимог позивача, погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Позивач Концерн «МТМ» фактично оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні його позовних вимог за період з 01.11.2016 року по 31.03.2018 року на суму 8799,62 грн. (розрахунок: заявлено позовних вимог позивачем 39860,09 грн. задоволено позовних вимог позивача судом першої інстанції 31060,47 грн.).

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача Концерну «МТМ» і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача за період з 01.11.2016 року по 31.03.2018 року на суму 8799,62 грн. (розрахунок: заявлено позовних вимог позивачем 39860,09 грн. задоволено позовних вимог позивача судом першої інстанції 31060,47 грн.).

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо не оскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Концерну «МТМ» у задоволенні позовних вимог позивача за період з 01.11.2016 року по 31.08.2018 року на суму 8799,62 грн. (розрахунок: заявлено позовних вимог позивачем 39860,09 грн. задоволено позовних вимог позивача судом першої інстанції 31060,47 грн.), керувався ст. ст. 509, 526, 610, 611 ЦК України, ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст. ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України та виходив із наявності заяви відповідача про застосування позовної давності у цій справі та пропуску позивачем останньої при зверненні до суду із вищезазначеним позовом у цій справі у цій частині.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, щозгідно з розрахунком суми заборгованості за надані послуги по особовому рахунку № НОМЕР_3 , заведеного на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.11.2016 року по 31.07.2021 року, нарахована плата за спожиті послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води на суму 39860,09 грн. (а.с. 70-71).

Відповідач ОСОБА_2 заявив у суді першої інстанції про застосування строку позовної давності у цій справі (відзив на позовну заяву а.с. 36-40).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що Концерн «МТМ», як позивач, звернувся до суду з позовом 07.04.2021 року шляхом направлення його засобами поштового зв`язку (конверт з відміткою поштового відділення від 07.04.2021 року а.с. 11).

Тому, суд першої інстанції правильно вважав, що з урахуванням вищезазначеної заяви відповідача та загального (трирічного) строку позовної давності, з відповідачів на користь позивача не підлягає стягненню заборгованість, яка знаходиться поза межами цього строку, тобто за період з 01.11.2016 року по 31.03.2018 року на суму 8799,62 грн. (розрахунок: заявлено позовних вимог позивачем 39860,09 грн. задоволено позовних вимог позивача судом першої інстанції 31060,47 грн.), з урахування настання строку оплати послуг позивачами для відповідачів за квітень 2018 року у наступному місяці - травні 2018 року.

Доводи апеляційної скарги позивача Концерну «МТМ» є такими, що дублюють доводи його уточненої позовної заяви у цій справі (а.с.67-68), яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а лише відображають позицію позивача Концерну «МТМ» у цій справі, яку він та його представник вважають єдино вірною та правильною.

Суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача Концерну «МТМ», передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відсутні.

Позивач та його представник не надали суду першої інстанції належних та допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, та зокрема того, що позов позивача у цій частині у цій справі подано з додержанням загального (трирічного) строку позовної давності.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача Концерну «МТМ».

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача Концерну «МТМ» апеляційному суду не надані.

Так, в силу вимог ст. 264 ЦК України (Переривання перебігу позовної давності):

1.Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

2. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

3. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позивач у своїй апеляційній скарзі зазначав (а.с.106 зворот), що перебіг позовної давності у вищезазначений спірний період нарахування заборгованості з 01.11.2016 року по 31.03.2018 року переривався вчиненням відповідачами дії, що свідчить про визнання ними боргу, а саме: мали місце оплати послуг позивача з боку відповідачів у червні 2017 року на суму 2000,00 грн. та у липні 2017 року на суму 2000,00 грн. (розрахунок а.с. 170).

Дійсно, враховуючи, що мали місце такі проплати з боку відповідачів, суми яких перевищували щомісячні нарахування, то вони дійсно мали зараховуватись позивачем на погашення попередньої заборгованості і переривали позовну давність на назад до червня липня 2014 року.

Проте, після цих платежів загальний (трирічний строк позовної давності у червні липні 2017 року в силу вимог ст. 264 ч. 3 ЦК України почав збігати заново і збіг у червні-липні 2020 року, а позивач Концерн «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом лише у квітні 2021 року (а.с.11).

У період з червня-липня 2020 року по березень 2021 року платежі з боку відповідачів взагалі були відсутні (розрахунок а.с. 70-71), а тому підстави для переривання строку позовної давності у вказаний період також були відсутні. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною позивача апеляційному суду не надані.

Судова практика загальних місцевого та апеляційного судів в інших справах за участю інших відповідачів не має перюдиційного значення для вирішення цієї справи судом.

Також, безпідставним у даному випадку є посилання апелянта в його апеляційній скарзі на п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно відмовив позивачеві у задоволенні його позову у цій справі за період з 01.11.2016 року по 31.03.2018 року на суму 8799,62 грн. (розрахунок: заявлено позовних вимог позивачем 39860,09 грн. задоволено позовних вимог позивача судом першої інстанції 31060,47 грн.) у зв`язку із застосуванням за заявою відповідача у суді першої інстанції на ухвалення рішення у цій справі спливу позовної давності за цими вимогами.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача позивача Концерну «МТМ» не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу Концерну «МТМ» у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2021 року в частині, яка є предметом апеляційного оскарження,у цій справі залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 11.01.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.