Постанова

Іменем України

18 січня 2022 року

м. Київ

справа № 523/6883/16-ц

провадження № 61-11571 св 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Коломієць Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Павлишин Юрій Миколайович,

відповідач - комунальна установа «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи»,

третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника

ОСОБА_1 - адвоката Павлишина Юрія Миколайовича, на постанову Одеського апеляційного суду від 09 червня 2021 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дришлюка А. І., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом,

який було уточнено, до Обласної медико-соціальної експертної комісії № 2 міста Одеси (далі - Обласна МСЕК № 2 міста Одеси) про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_2 , який хворів на професійне захворювання «пневмоконіоз». Висновком Обласної медико-соціальної експертної комісії № 3 Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи

від 14 листопада 1995 року йому було встановлено 45 % втрати професійної працездатності і ІІІ групу інвалідності безстроково. У зв`язку з професійним захворюванням її чоловік отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні у місті Кіровське Донецької області (далі - відділення виконавчої дирекції Фонду). Відповідно до законодавства, яке було чинним на час смерті її чоловіка, вона мала право на отримання страхової виплати у вигляді одноразової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка, яка настала від професійного захворювання.

Вказувала, що 04 січня 2012 року вона звернулася до відділення виконавчої дирекції Фонду із заявою для призначення страхової виплати,

а 16 березня 2012 року отримала направлення на медико-соціальну експертну комісію (далі - МСЕК) для встановлення причинного зв`язку

між смертю потерпілого та професійним захворюванням. Актом Обласної МСЕК № 2 міста Одеси від 31 липня 2012 року № 11 було встановлено відсутність причинного зв`язку між смертю її чоловіка та професійним захворюванням.

Разом із цим, рішенням Суворовського районного суду міста Одеси

від 18 грудня 2014 року у справі № 523/2830/14-ц було частково задоволено її позов до Обласної МСЕК № 2 міста Одеси про визнання дій протиправними, скасування акта і рішення, зобов`язання надати висновок. Скасовано акт від 31 липня 2012 року № 11, прийнятий Обласною МСЕК № 2 міста Одеси, про невстановлення зв`язку смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його професійним захворюванням «пневмоконіоз». Встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2

з його професійним захворюванням «пневмоконіоз», зобов`язано Обласну МСЕК № 2 міста Одеси надати висновок про встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його професійним захворюванням «пневмоконіоз».

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду відхилено,

рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 грудня 2014 року залишено без змін.

Рішенням Обласної МСЕК № 2 міста Одеси від 21 квітня 2015 року № 1/177 встановлено причинний зв`язок між смертю її чоловіка та професійним захворюванням, однак з 01 січня 2015 року змінилося законодавство щодо отримання страхової виплати і одноразова допомога не виплачується сім`ї та особам, які перебували на утриманні особи, померлої внаслідок професійного захворювання. Разом із цим, на час її першого звернення

до МСЕК вона мала право на отримання одноразової допомоги у розмірі 295 500,00 грн, проте не отримала її у зв`язку з неправомірним актом Обласної МСЕК № 2 міста Одеси від 31 липня 2012 року, який було скасовано у судовому порядку.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила стягнути з Обласної МСЕК № 2 міста Одеси на свою користь 295 500,00 грн на відшкодування майнової шкоди та 60 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 19 жовтня

2016 року до участі у справі як третю особу залучено Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 26 жовтня

2016 року замінено первісного відповідача Обласну МСЕК № 2 міста Одеси на належного відповідача - комунальну установу «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» (далі - КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи»).

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 08 листопада

2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто

з КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 295 000,00 грн і 1 000,00 грн - на відшкодування моральної шкоди, а всього - 296 000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок неправомірного рішення МСЕК ОСОБА_1 була позбавлена можливості отримати одноразову допомогу у зв`язку зі смертю чоловіка, яка настала від професійного захворювання.

Обчислюючи розмір одноразової допомоги, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин положення Закону України від 23 вересня

1999 року № 1105-XIV«Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон

№ 1105-ХІV), Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік»,

а також статтю 1197 ЦК України.

Розмір відшкодування моральної шкоди (1 000,00 грн) визначено

з урахуванням положень статей 23, 1167 ЦК України, глибини фізичних

та душевних страждань позивача.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» задоволено, рішення Суворовського районного суду

міста Одеси від 08 листопада 2016 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року скасовано, справу передано

на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження

№ 61-23299св18).

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року апеляційну скаргу КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» залишено без задоволення. Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 08 листопада 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року касаційну скаргу

КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року

у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 08 листопада 2016 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди залишено

без змін (провадження № 61-1853св20).

Останньою постановою Одеського апеляційного суду від 09 червня

2021 року, з урахуванням ухвали цього суду про виправлення описки

від 17 червня 2021 року, апеляційну скаргу КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 08 листопада 2016 року змінено у частині стягнення матеріальної шкоди, зменшено розмір стягнутої матеріальної шкоди до 59 100,00 грн.

Враховуючи вказівки суду касаційної інстанції, з яких було скасовано попереднє судове рішення у справі, суд апеляційної інстанції, врахував преюдиційні обставини, встановлені судовими рішеннями у справі

№ 523/2830/14-ц (спір між сторонами про визнання дій протиправними, скасування акта і рішення, зобов`язання надати висновок), а також обставини видачі довідки Обласної МСЕК № 2 м. Одеси від 21 квітня

2015 року серії 10ААА № 001553, якою було встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з професійним захворюванням. При цьому саме внаслідок неправомірних дій Обласної МСЕК № 2 м. Одеси, які полягали у невстановленні причинного зв`язку

між смертю ОСОБА_2 та його професійним захворюванням, ОСОБА_1 була позбавлена можливості отримати страхову виплату

у вигляді одноразової допомоги.

Разом із цим, змінюючи рішення районного суду у частині позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, апеляційний суд указав, що наданий позивачем розрахунок одноразової допомоги є завищеним і не відповідає вимогам законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (складення попереднього акту Обласної МСЕК № 2 м. Одеси від 31 липня 2012 року № 11). Зокрема, суд апеляційної інстанції виходив

із того, що до спірних правовідносин слід застосувати положення

статті 34 Закону № 1105-ХІV (щомісячні страхові виплати та інші витрати

на відшкодування шкоди) як спеціального, без субсидіарного (додаткового) застосування положень абзацу другого частини першої статті 1197

ЦК України (визначення заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка працювала

за трудовим договором). Тобто у спірних правовідносинах розмір страхової виплати у вигляді одноразової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка підлягав обчисленню виходячи із розміру середньої заробітної плати ОСОБА_2 , яка була визначена при останньому перерахунку страхових виплат.

У зв`язку із неможливістю встановити середньомісячний заробіток ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , апеляційний суд

у своїх розрахунках використав мінімальну заробітну плату станом

на 01 листопада 2011 року, тобто на день смерті ОСОБА_2 , а тому розрахунок одноразової грошової допомоги склав 59 100,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат

Павлишин Ю. М., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Крім того, у порядку частини другої статті 406 ЦПК України, наведено обґрунтування щодо необхідності скасування ухвали Одеського апеляційного суду від 17 червня 2021 року про виправлення описки

у резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду

від 09 червня 2021 року.

Підставами касаційного оскарження вказує те, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України та Верховного Суду. Крім цього, судом належним чином

не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 23 липня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Павлишина Ю. М., про звільнення від сплати судового збору, касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Павлишина Ю. М., на постанову Одеського апеляційного суду від 09 червня 2021 року залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий судом строк заявник надіслав матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 23 липня

2021 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу

№ 523/6883/16-ц із Суворовського районного суду м. Одеси. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У вересні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не мав права змінювати розмір відшкодування майнової шкоди, оскільки такий визнано вірним у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року (провадження 61-1853св20) при частковому скасуванні постанови Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року та направленні справи у відповідній частині на новий апеляційний розгляд.

Вказує, що у Законі № 1105-ХІV визначено лише мінімальний розмір одноразової допомоги у разі смерті потерпілого (не менший за п`ятирічну заробітну плату потерпілого), тобто більший розмір відповідної допомоги цим законом дозволено. Вважає несправедливим розрахунок одноразової грошової допомоги у розмірі 59 100,00 грн, оскільки зменшення апеляційним судом розміру стягнутої матеріальної шкоди необґрунтовано належним чином, не зазначено про можливість отримати відшкодування

у більшому розмірі, не враховано вік позивача, стан здоров`я та інші чинники.

При цьому незастосування положень статті 1197 ЦК України до спірних правовідносин не означає автоматичного зменшення розміру одноразової допомоги, який визначений позивачем у власних розрахунках.

Також вказує на наявність підстав для скасування ухвали Одеського апеляційного суду від 17 червня 2021 року про виправлення описки

у резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду

від 09 червня 2021 року, так як апеляційний суд безпідставно змінив розмір відшкодування майнової шкоди.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного

Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи», в якому вказується, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін,

а касаційну скаргу - без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно

у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката

Павлишина Ю. М., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального

чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом

у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13

ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що актом Обласної МСЕК №2 міста Одеси від 31 липня

2012 року № 11 було встановлено відсутність причинного зв`язку

між смертю ОСОБА_2 та його професійним захворюванням.

Указаний акт скасовано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року у справі № 523/2830/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року. Судовими рішеннями у цій справі встановлено також причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з його професійним захворюванням «пневмоконіоз» та зобов`язано Обласну МСЕК № 2 м. Одеси надати висновок про встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_2

з його професійним захворюванням.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Довідкою Обласної МСЕК № 2 м. Одеси від 21 квітня 2015 року серії 10ААА № 001553 встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з професійним захворюванням.

07 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків

на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі (далі - відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Одесі) із заявою про призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 ,

який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте у відповідь отримала лист

від 15 травня 2015 року № 03/3587, у якої її повідомлено про необхідність надати додаткові документи (а. с. 33, 34, т. 1).

Листом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України

від 08 вересня 2015 року № 1152/-Р-08 ОСОБА_1 повідомлено,

що відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 42 Закону України

«Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у редакції,

що набула чинності 01 січня 2015 року, у разі якщо смерть потерпілого, який одержував щомісячні страхові виплати, настала внаслідок ушкодження здоров`я від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, розмір щомісячної страхової виплати особам, які мають

на це право, встановлюється виходячи з розміру щомісячної страхової виплати на день смерті потерпілого. Причинний зв`язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів. Одноразова допомога сім`ї та особам, які перебували на утриманні, у цьому випадку

не виплачується. Постановою правління Фонду соціального страхування

від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року № 24, зареєстрованою Міністерством юстиції України 22 червня 2007 року за № 715/13982, передбачено, що право осіб, які перебували на утриманні потерпілого, який одержував щомісячну страхову виплату і пенсію у зв`язку з інвалідністю, настає з дати встановлення МСЕК причинного зв`язку смерті потерпілого з раніше одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Отже, хоча судом встановлено зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням у 2014 році відповідно до норм вказаного Закону та Порядку, її право

на отримання страхових виплат настало з дати оформлення довідки МСЕК про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням (з 21 квітня

2015 року). Оскільки розпорядженням Кабінету Міністрів України

від 07 листопада 2014 року № 1085-р місто Кіровськ Донецької області включено в перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, то можливість отримати справу про страхові виплати ОСОБА_2 з окупованої території Донецької та Луганської областей відсутня (а. с. 35, т. 1).

Колегія суддів вважає, що оскільки акт Обласної МСЕК № 2 м. Одеси

від 31 липня 2012 року № 11 було скасовано судовим рішенням у справі

№ 523/2830/14-ц, яке набрало законної сили, обґрунтованим є висновок про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку

з відшкодування майнової шкоди позивачу.

Апеляційний суд вірно виходив із того, що спірні правовідносини на час їх виникнення було врегульовано Законом № 1105-XIVта Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України

від 26 вересня 2001 року № 1266 (далі - Порядок № 1266).

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 6 Закону № 1105-XIV (тут і далі,

у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб`єктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни, а в окремих випадках - члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Об`єктом страхування від нещасного випадку є життя застрахованого, його здоров`я та працездатність.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону № 1105-XIV страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Професійне захворювання є страховим випадком також у разі його встановлення

чи виявлення в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів.

До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади затверджується Кабінетом Міністрів України (частини четверта, п`ята статті 14 Закону №1105-XIV).

Підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV передбачено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я

або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 28 Закону

№ 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються із страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого).

Згідно із частиною сьомою статті 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім`ї повинен бути не меншим

за п`ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим

за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш

як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Відповідно до частин дев`ятої-дванадцятої статті 34 Закону № 1105-XIV

у разі смерті потерпілого суми страхових виплат особам, які мають

на це право, визначаються із середньомісячного заробітку потерпілого

за вирахуванням частки, яка припадала на потерпілого та працездатних осіб, що перебували на його утриманні, але не мали права на ці виплати.

У разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії,

які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв`язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів. Сума страхових виплат кожній особі, яка має на це право, визначається шляхом ділення частини заробітку потерпілого, що припадає на зазначених осіб, на кількість цих осіб. Сума страхових виплат непрацездатним особам, які не перебували на утриманні померлого,

але мають на це право, визначається в такому порядку: 1) якщо кошти

на утримання стягувалися за рішенням суду, страхові виплати визначаються в сумі, призначеній судом; 2) якщо кошти на утримання не стягувалися

в судовому порядку, сума страхової виплати встановлюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків. У разі коли право

на страхові виплати мають одночасно непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, і непрацездатні особи, які не перебували

на його утриманні, спочатку визначається сума страхових виплат особам,

які не перебували на утриманні померлого. Установлена зазначеним особам сума страхових виплат виключається із заробітку годувальника, а потім визначається сума страхових виплат особам, які перебували на утриманні померлого, у порядку, передбаченому абзацами першим та другим цього пункту. Страхові виплати особам, які втратили годувальника, провадяться

в повному розмірі без урахування призначеної їм пенсії у разі втрати годувальника та інших доходів. Середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв`язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Під час обчислення середньомісячного заробітку враховуються всі види виплат, на які нараховувалися страхові внески. Середньомісячний заробіток, обчислений у порядку, передбаченому частиною десятою цієї статті, береться для визначення розміру одноразової допомоги потерпілому або членам його сім`ї та особам, які перебували

на його утриманні, у разі смерті потерпілого.

Якщо на час звернення за страховою виплатою документи про заробіток потерпілого до ушкодження здоров`я не збереглися, сума страхової виплати визначається за діючою на час звернення тарифною ставкою (окладом)

за професією (посадою) на підприємстві (в галузі), на якому працював потерпілий, або за відповідною тарифною ставкою (окладом) подібної професії (посади), але не менше розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на день виплати. Відсутність документів про заробіток підтверджується довідкою роботодавця або відповідного архіву

(частина чотирнадцята статті 34 Закону № 1105-XIV).

Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення

змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон № 1105-XIV, у тому числі, змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Цей Закон набув чинності з 01 січня

2015 року.

Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 42 Закону України

«Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі якщо смерть потерпілого, який одержував щомісячні страхові виплати, настала внаслідок ушкодження здоров`я від нещасного випадку на виробництві

або професійного захворювання, розмір щомісячної страхової виплати особам, які мають на це право, встановлюється виходячи з розміру щомісячної страхової виплати на день смерті потерпілого. Причинний зв`язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів. Одноразова допомога сім`ї та особам, які перебували

на утриманні, у цьому випадку не виплачується.

Таким чином, починаючи з 01 січня 2015 року одноразова допомога

не виплачується сім`ї та особам, що перебували на утриманні особи,

яка померла внаслідок професійного захворювання.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (стаття 58 Конституції України).

Звернувшись до суду із позовом у даній справі, ОСОБА_1 навела розрахунок майнової шкоди у розмірі 295 500,00 грн, так як вважала,

що страхова виплата у вигляді одноразової допомоги обчислюється відповідно до положень статті 1197 ЦК України, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої статтею 22

Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік», за п`ять років згідно з частиною сьомою статті 34 Закону № 1105-XIV.

Згідно з частини першою статті 4 Закону №1105-XIV законодавство про страхування від нещасного випадку складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, КЗпП України, Закону України «Про охорону праці» та інших нормативно-правових актів.

Апеляційний суд указав, що правове регулювання страхування

від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання

за своїм завданням та сферою дії є дещо відмінним від правового регулювання цивільно-правових відносин у цілому.

Так, згідно з частиною другою статті 999 ЦК України до відносин,

що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Частиною першою статті 34 Закону №1105-XIV передбачено, що сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку,

що потерпілий мав до ушкодження здоров`я.

Разом із цим, відповідно до частини першої статті 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається

у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва

або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи

з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, враховуючи вказівки суду касаційної інстанції, з яких було скасовано попереднє судове рішення, та змінюючи рішення суду першої інстанції у частині стягенння на користь позивача матеріальної шкоди, зменшивши її розмір до 59 100,00 грн,

правильно застосував до спірних правовідносин статтю 34

Закону № 1105-XIV як спеціального, без субсидіарного (додаткового) застосування частини першої статті 1197 ЦК України.

Таким чином, посилання позивача на статтю 1197 ЦК України як на правову підставу визначення розміру страхової виплати у вигляді одноразової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка, яка настала від професійного захворювання, є помилковим, оскільки у спірних правовідносинах розмір такої виплати підлягав обчисленню відповідно до вищенаведених положень Закону № 1105-XIV та Порядку № 1266, тобто виходячи із розміру середньої заробітної плати ОСОБА_2 , яка була визначена при останньому перерахунку страхових виплат.

На вказаному було наголошено у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року (провадження № 61-1853св20), а тому суд апеляційної інстанції

в силу положень частини п`ятої статті 411 ЦПК України врахував висновки суду касаційної інстанції, з яких було скасовано у цій справі постанову Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, а вказану справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Цим самим судом виконано вимогу частини п`ятої статті 411 ЦПК України, згідно з якою висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Такі правові висновки викладеноВерховним Судом України у постанові

від 25 листопада 2014 року у справі № 21-503а14, а також Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові

від 22 травня 2018 року у справі №180/500/13-а (адміністративне провадження № К/9901/1480/18).

З урахуванням наведеного, посилання касаційного скарги про неправильне врахування апеляційним судом при новому перегляді справи правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16 грудня 2020 року (провадження № 61-1853св20), є безпідставиними.

Верховний Суд погоджується з апеляційним судом й про те, що у зв`язку

із неможливістю встановити середньомісячний заробіток ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідних розрахунках використано мінімальну заробітну плату станом на 01 листопада 2011 року, тобто на день смерті ОСОБА_2 .

Таким чином, визначений розрахунок одноразової грошової допомоги

у розмірі 59 100,00 грн є правильним.

Доводи касаційної скарги у відповідній частині зводяться виключно

до незгоди позивача з ухваленим судовим рішенням апеляційного суду,

власного тлумачення норм матеріального та процесуального права, а тому відхиляються Верховним Судом. При цьому посилання позивача

на похилий вік і стан здоров'я не мають правового значення при визначенні розміру відшкодування майнової шкоди. А щодо відшкодування моральної шкоди, то Верховний Суд постановою від 16 грудня 2020 року залишив без змін рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 08 листопада 2016 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у цій частині (провадження № 61-1853св20).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення

та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89

ЦПК України апеляційним судом всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони

не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Павлишина Юрія Миколайовича, залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 09 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць