Ухвала

18 січня 2022 року

м. Київ

справа № 495/10352/17

провадження № 61-15616ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; поділити майно подружжя; в порядку поділу майна подружжя визнати за кожним право власності на 1/2 частку вказаної квартири.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання стосовно розподілу судових витрат.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті судом відповідно до ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 червня 2018 року, а саме: скасовано накладений арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Не погодившись з указаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просила рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 жовтня 2019 року скасовано та позов задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (до зміни прізвища ОСОБА_2 ) квартиру АДРЕСА_1 , набуту на ім`я ОСОБА_1 на підставі зареєстрованого на Одеській товарній біржі Договору купівлі-продажу № 3037/Б від 16 липня 2001 року, укладеного між ОСОБА_5 , діючою від імені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_1 , зареєстрованого Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 59-4990 від 03 вересня 2001 року.

Здійснено розподіл майна подружжя.

Визнано в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнано в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Припинено з підстав поділу майна подружжя право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на сплату судового збору в сумі 3 552, 40 грн, витрати на правову допомогу в сумі 8 700, 00 грн.

15 вересня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків, який продовжувався ухвалою від 01 грудня 2021 року. ОСОБА_1 слід було надати суду нову редакцію касаційної скарги із зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав), а також самостійно визначити розмір судового збору за подання касаційної скарги стосовно вимог майнового характеру та доплатити судовий збір.

Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання вимог ухвал Верховного Суду від 29 вересня 2021 року та від 01грудня 2021 року ці недоліки було усунуто, зокрема надано уточнену касаційну скаргу, у якій визначено підстави касаційного оскарження судових рішень.

Крім того, заявником зазначено, що вартість 1/2 частки спірної квартири згідно зі звітом від 28 грудня 2021 року про незалежну оцінку ринкової вартості 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , становить 190 028, 00 грн.З огляду на викладене, заявником надано суду квитанцію про доплату судового збору в розмірі 2 520, 00 грн.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено, що з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 270, 00 грн.

Ціна позову в цій справі становить 380 056, 00 грн (загальна ринкова вартість спірної квартири), що станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270, 00 грн х 250 = 567 500, 00 грн).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п'ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявникапро зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року.

Керуючись статтею 129 Конституцій України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко