Справа № 712/281/20 Провадження № 2/712/358/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року Соснівський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Токової С.Є.

при секретарі Тітовій О.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства, стягнення аліментів та про захист честі, гідності та репутації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Соснівського районного суду міста Черкаси з позовом до ОСОБА_3 про визнання батьківства, стягнення аліментів та про захист честі, гідності та репутації. Позовні вимоги обгрунтовує наступним . Вона та відповідач мала з 2008 року дошлюбні стосунки зустрічались, разом проводили час, між ними тривалий час були інтимні стосунки. Після того, як відповідач дізнався про її вагітність, відносини між ними погіршились, одружуватись відповідач відмовився та запропонував їй перервати вагітність , проте вона відмовилась. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_4 . На підставі ч.1 ст. 135 СК України, вона зареєструвала сина на своє прізвище та отримала свідоцтво про народження. Зазначила, що відповідач добровільно визнати себе батьком дитини відмовився, а тому вона у серпні 2015 року звернулась з позовом до Придніпровського районного суду міста Черкаси до відповідача про визнання батьківства, стягнення аліментів та оголошення розшуку відповідача. Провадження у вказаній справі за її заявою було закрито у зв`язку із відмовою від позову. Вказану заяву вона написала оскільки на протязі 2015 -2016 року перебувала у післяродовій депресії , відчувала себе одинокою та покинутою, також хворів малолітній син, а тому вона погодилась на запропоновані представником відповідача умови, сплату їй коштів в розмірі 36 000 грн.

При розгляді справи, провадження у якій було закрито, адвокат відповідача ОСОБА_3 звинувачувала її у невірності, розпутстві, звертала увагу суду, що відповідач одружений, а вона "розрушає сім`ю". Поширення вказаної інформації порушує її немайнові права на честь, гідність та репутацію , а в кінцевому випадку привело до підписання угоди про відмову від позову. У 2016 році вона дізналась, що колишня дружина відповідача звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на їх спільну дитину та вказувала, що ОСОБА_3 з травня 2016 року їй не допомагає , а також те, що вони розлучені з 2006 року, тобто задовго до їх знайомства, а тому свідчення, що вона розбила родинні стосунки, були неправдиві. Також ОСОБА_3 сказав , що дитина не його, а вона народила сина від іншого чоловіка. ОСОБА_3 не визнає свого батьківства та участі у вихованні дитини і матеріальному утриманні не приймає.

Посилаючись на викладені обставини справи, позивач просила суд: призначити експертизу для визнання батьківства, якщо відповідач буде ухилятись від експертизи, постановити ухвалу про примусовий привід на проведення експертизи. У разі визнання батьківства витрати покласти на відповідача; стягувати щомісячно з відповідача на її користь на утримання сина, 2014 року народження аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною 18 років; зобов`язати відповідача спростувати поширену відносно неї недостовірну інформацію, що вона розбила сім`ю, що їх син від іншого чоловіка, шляхом письмового вибачення; зобов`язати відповідача сплатити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки.

Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 13 січня 2020 року позовна заява залишена без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

Ухвалою від 20 січня 2020 року продовжено позивачу ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви відповідно до ухвали від 13.01.2020 року.

Ухвалою від 30 січня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за її позовом до ОСОБА_3 в частині визнання батьківства та стягнення аліментів на підставі п.2 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 травня 2022 року скасовано ухвалу про відмову у відкритті провадження, справа направлена для продовження розгляду.

Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 червня 2020 року відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 21 липня 2020 року.

Ухвалою від 16 грудня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд на 12 січня 2021 року.

Ухвалою від 28.01.2021 року призначено судово-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 01.03.2021 провадження у справі відновлено у зв"язку із надходженням на адресу суду заяви представника відповідача про відвід експертній установі.

Ухвалою від 22.03.2021року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відвід експертній установі, справа направлена для проведення судово-генетичної експертизи, провадження у справі зупинено.

02.07.2021 року провадження у справі відновлено у зв"язку із надходженням на адресу суду висновку експерта.

Ухвалою від 24.12.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.

Ухвалою від 24.12. 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про проведення у справі повторної судово-генетичної експертизи.

Представник відповідача, скориставшись своїм процесуальним правом, в порядку статті 178 ЦПК України подав відзив на позову заяву, в якому просив суд відмовити позивачці у задоволені позову в повному обсязі, мотивуючи наступним. Вказує, що не визнає свого батьківства щодо сина позивачки, ніколи з нею спільного побуту та бюджету не мав. Надані позивачкою докази не підтверджують факту батьківства та факту спільного проживання, а відтак доводи позивачки грунтуються на припущеннях. Наголошував на тому, що позивач вже зверталась до суду з аналогічним позовом та відмовилась від позову, у зв`язку з чим ровадження у справі було закрито, позивачеві роз`яснено наслідки відмови від позову, зокрема що повторне звернення до суду між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав - не допускається.

У відповіді на відзив, позивач наголосила, що з висновками відповідача не погоджується, вказавши доводи, аналогічні позову. Просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримала повністю, просила задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснила суду, що зустрічалась з відповідачем періодично, коли він приїздив у місто Черкаси. Повідомивши відповідача про вагітність, останній відмовляв її народжувати дитину та пропонував перевати вагітність. Після пологів, вона неодноразово йому телефонувала, проте він уникав з нею спілкування, а подальшому взагалі заблокував її номер телефону. Вона дійсно зверталась у 2015 році до суду з позовом про визнання батьківства та стягнення аліментів. В цей час син хворів і вона змушена була прийняти пропозицію відповідача про грошову компенсацію задля відмови від позову, написала заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі. Звернувшись перший раз до суду, вважала, що відповідач визнає своє батькіство добровільно та буде їй матеріально допомагати, чого не сталося.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вимоги позову не визнав. Вважає, що судово-генетична експертиза проведене поверхово, у зв`язку з чим заявляв клопотання про проведення повторної експертизи іншою експертною установою. Також пояснив суду, відповідач ніколи не мав наміру одружуватись на позивачці та створювати з нею сім`ю, оскільки не мав до неї почуттів. Більше того, в той період, який вказує позивач, він проживав зі своєю сім`єю - дружиною та донькою. Їх зустрічі з позивачкою носили періодичний характер та зводились до запрошень до бару чи ресторану. Вони не проводили разом ні відпустки, не їздили в подорожі, тобто будь-яких взаємних прав та обо`язків між ними не існувало.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , суду повідомив, що позивачка є його матір`ю. Відповідача знає як знайомого своєї матері, з яким вона періодично проводила час відпочинку. Він був присутнім коли відповідач заїзджав до матері після народження нею дитини, його брата. Відповідач не сприйняв себе як батька в ту хвилину, коли ОСОБА_1 показала йому дитину. Мати скаржилась, що відповідач заблокував всі контакти з нею, та не хотів відповідати на дзвінки, як до народження дитини, так і після, навіть заблокува її доступ до свого акаунту у соціальних мережах.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що є подругою позивачки. Познайомились з відповідачем та його товаришем під час проведення вільного часу у ресторані. Коли відповідач заблокував номер телефону ОСОБА_1 і та не могла до нього дозвонитись, то брала її телефон , щоб поговорити з ним. Розмова зводилась до необхідності зустрічі та надання матеріальної допомоги.

Суд, вислухавши та проаналізувавши пояснення позивача, представника відповідача , показання свідків дослідивши докази наявні в матеріалах справи, встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого вказано: батько - ОСОБА_7 , мати - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції 05 березня 2014 року, актовий запис № 276.

Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управіління юстиції у Черкаській області № 4 від 27.11.2018 року , державна реєстрація народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою.

Отже, підставою актового запису про народження дитини є заява її матері; запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Згідно Висновку експерта №103-46 -2021, від 10.06.2021 року молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 складає величину не менше ніж 99,99%. Таким чином, Hummel K at all «Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden» Stuttgart, 1971., біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 практично доведено.

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом.

Враховуючи те, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 складає величину не менше 99,99%, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання батьківства підлягають задоволенню.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Пунктом 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, визначвено, що рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, зважаючи на зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходитьдо висновку про доцільність задоволення вимог позивача щодо визнання батьківства в повному обсязі.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів

У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Щодо розміру аліментів, суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

Згідно обраного позивачем виду аліментів, аліменти призначаються у частці від доходу, що відповідає вимогам СК України.

Суд вважає, що розмір аліментів на дитину не повинен суперечити розміру визначеному законодавством (ст.183 СК України), а тому розмір аліментів повинен складати 1/4 частину заробітку(доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач перебуває в працездатному віці, належних та допустимих доказів про обтяження турботами щодо утримання інших осіб не надано.

Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону, інтересам дитини, та не порушить прав сторін.

Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК, не встановлено.

Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Відповідно до ст.79 СЗімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

В той же час, суд враховує ту обставину, що на момент пред`явлення позовної заяви про визнання батьківства між дитиною і передбачуваним батьком ще не має ніяких правовідносин, отже підставою для пред`явлення позову в цьому випадку є не суб`єктивне право, а охоронюваний законом інтерес дитини. Цей інтерес полягає в тому, щою знати свого батька і перебувати у правовому зв`язку з ним. У зв"язку з чим, суд вважає за необхідне стягувати аліменти з відповідача з дати винесення рішення про визнання відповідача батьком ОСОБА_4 .

Щодо вимоги про стягненя аліментів за минулий період суд зазначає наступне.

За вимогами ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

При цьому, ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплатуаліментів на утримання дитини, приховувала своє ісцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені йому листи та інші подібні дії.

Отже, обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачкою вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Згідно з постановою Верховного Суду від 06.08.2018 року по справі №748/2340/17 аналіз статті 191СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 заперечував факт свого батьківства, у зв"язку з чим, походження дитини від батька визначається за рішенням суду, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення аліментів за минулий період, оскільки обов`язок утримувати дитину покладається саме на батьків.

Крім того, глава 15 Сімейного кодексу України передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню, тому факт його укладення не може підтверджуватись показаннями свідків).

Проте, у кожному випадку визначальним є сплата аліментів одним із батьків дитини, в той час як вказувалось вище, позивач та відповідач у шлюбі не перебували, разом не проживали, відповідач не визнавав свого батьківства.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,3 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

За наведеного правового обгрунтування суд відхиляє покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_8 як на доказ ухилення відповідача від сплати аліментів за минулий період.

З урахуванням того, що позовна вимога про стягнення аліментів з відповідача за минулий період не грунтується на вимогах закону, тому позовні вимоги позивачки в цій частині, слід залишити без задоволення.

Що стосується вимоги позивача про захист честі, гідності та репутації суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 94, 277 Цивільного кодексу України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

При цьому слід враховувати такі відмінності:

- при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною;

спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

- поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

- поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

- поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (пункт 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Під поширенням інформації слід розуміти:

- опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації;

- поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку;

викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам;

повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах,

а також в іншій формі хоча б одній особі.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказувала, що недостовірною та такою, що принижує її честь та гідність є інформація, яку озвучила адвокат відповідача ОСОБА_3 при розгляді справи в Придніпровському районному суді міста Черкаси за її позовом до ОСОБА_3 про визнання батьківства , стягнення аліментів та розшук боржника, провадження у якій було закрито, звинувачувала її у розпутстві, невірності, розповідала, що відповідач одружений, а вона "розбила сім"ю". Пізніше ОСОБА_1 дізналась, що відповідач у період їх зустрічей, був розлучений зі воєю дружиною. Вказане їй стало відомо з рішення Золотоніського міськрайонного суду, який розглядав справу за позовом дружини ОСОБА_3 до нього про стягнення аліментів. Отримавши таку інформацію, ОСОБА_1 написала їй у мережі " Фейсбук", на що отримала відповідь принизливого характеру.

В судовому засіданні позивач зазначала, що недостовірною є інформація відповідача, що "дитина не його, а від іншого чоловіка" та має бути спростована ним шляхом письмового вибачення.

Заявляючи вказану позовну вимогу , позивач жодних належних та допустимих доказів, які б доводили факт поширення відповідачем ОСОБА_3 оспорюваних відомостей, які на її думку, є недостовірними і ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача, суду не надано, як не доведено суду і сам факт порушення її прав відповідачем.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність частково задоволення позову.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідачки слід стягнути понесені позивачкою витрати, пов`язані з проведенням судово-генетичної експертизи в сумі 6620, 70 грн.

Керуючись ст.ст.2,3,81,89,263,264,265,268,352,354,355ЦПК України, ст.ст.125-128,135,180-182,191 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уроженця села Ковтуни Золотоніського району Черкаської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця міста Черкаси.

Внести до актового запису № 276, складеного 05 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні зміни: в графі відомості про батька виключиити відомості " ОСОБА_7 " та вказати - " ОСОБА_3 " .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженця села Ковтуни Золотоніського району Черкаської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку , але не менше 30 % прожиткового мінінмуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уроженця села Ковтуни Золотоніського району Черкаської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 судові витрати в розмірі 6620,70 грн. ( шість тисяч шістсот двадцять ) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уроженця села Ковтуни Золотоніського району Черкаської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Черкась кого апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 13 січня 2022 року

Головуючий :

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3

Відповідач - ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2