КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/827/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Опришко О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за його позовом до ОСОБА_2 , неповнолітнього ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чикиш (Лахтадир) Марія Миколаївна про визнання заповіту недійсним та визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року в складі судді Банасько І. М.,

встановив:

21.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд:

- визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 07.04.2011, посвідчений приватним нотаріусом Лахтадир М.М. та зареєстрований в реєстрі за № 395;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.07.2020 на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , видане на ім`я ОСОБА_2 , посвідчене приватним нотаріусом Буджиганчук Є.Ю. та зареєстроване в реєстрі за №2691;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.07.2020 на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , видане на ім`я ОСОБА_3 , посвідчене приватним нотаріусом Буджиганчук Є.Ю. та зареєстроване в реєстрі за №2692;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом.

Посилався на ті підстави, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належала на праві власності його батьку, ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько ОСОБА_4 помер.

Зазначив, що він є спадкоємцем першої черги, на час смерті проживав разом зі спадкодавцем, жодних заяв про відмову від спадщини не заявляв, тобто згідно положень ст. 1268, 1270 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

У липні 2021 року він випадково дізнався про наявність заповіту від 07 квітня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Лахтадир М. М. та зареєстрованого в реєстрі за №395.

На думку позивача, вказаний заповіт є недійсним, оскільки внутрішня воля заповідача не відповідала його волевиявленню, заповідач не підписував заповіт та взагалі не мав наміру заповісти своє майно відповідачам.

21.09.2021 ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову.

Просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , та заборонити здійснювати дії, спрямовані на проведення державної реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання/перебування будь-яких осіб в спірній квартирі до винесення судового рішення по суті спору.

Посилався на ті підстави, що з метою безперешкодної реалізації спірної квартири третім особам ОСОБА_2 ініціювала позови про позбавлення його права користуватись спірною квартирою (справа №756/4130/21), про визначення місця проживання сина ОСОБА_3 разом з нею за адресою: АДРЕСА_3 .

Стверджував, що спірне майно було отримано відповідачами у власність шахрайським способом за підробленим заповітом. Вказана обставина та подальші дії ОСОБА_2 дають обґрунтовані підстави стверджувати, що існує велика ймовірність перепродажу спірної квартири, укладення інших правочині та вчинення будь-яких можливих юридичних дій з цим майном у будь-який час, а також позбавлення реєстрації місця проживання неповнолітньої особи в м. Києві. Невжиття судом заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду та призвести до порушення прав неповнолітнього.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою вжити заходи забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, невірно оцінені докази, надані позивачем на обґрунтування підстав для забезпечення позову, внаслідок чого висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначив, що існують всі підстави для забезпечення позову, оскільки між сторонами дійсно існує спір; накладення арешту на спірне майно не впливає на законні права та інтереси власника та неповнолітньої дитини; є обґрунтовані підстави стверджувати, що відповідач ОСОБА_2 намагається якомога скоріше відчужити спірне майно (квартиру, в якій мешкає позивач) третім особам, що призведе до неможливості поновлення порушеного право без пред`явлення інших позовів, що потягне за собою додаткові матеріальні затрати та судову тяганину.

Посилаючись на правові висновки, сформульовані у постанові Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17, суд першої інстанції не врахував подані відповідачем позови та відкриті провадження, які чітко вказують на підготовчі дії до реалізації спірного майна.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Посилається на ті підстави, що вона та її син ОСОБА_3 є співвласниками за заповітом від 07 квітня 2011 року квартири АДРЕСА_2 .

Позивачем не надано доказів того, що вона продає, або бажає продати вказану квартиру. Без згоди позивача правочини, спрямовані на відчуження належної малолітньому сину сторін частки у спірному майні, є неможливими.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Глушкова Г. Є. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 , яка також є законним представником ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу без її участі та участі її представника - адвоката Фасулаки П.Є.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для забезпечення позову, ніяким чином не підтверджені. Немає підстав вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України). Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України). Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Цей спір стосується, зокрема, майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_3 .

Тому через ризик відчуження спірного майна на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення на нього арешту може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову.

Те, що відповідачка не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити спірне нерухоме майно, не спростовують наявності у неї, як співвласниці спірного майна, можливості вільно розпорядитись ним, якщо не вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову у виді накладення арешту є співмірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки квартира залишається в їх володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час до вирішення спору судом.

Разом з тим, незастосування такого заходу забезпечення позову в цій справі, як заборона здійснення дій, спрямованих на проведення державної реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання/перебування будь-яких осіб в спірній квартирі, не призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову про визнання заповіту недійсним та визнання права власності.

Крім того, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Відповідно до ч. 1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому ухвала судді підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м Києва від 06 жовтня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В решті вимог заяви відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 січня 2022 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк