Справа № 423/1033/18
Провадження № 22-ц/810/1017/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 січня 2022 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Назарової М.В., Луганської В.М.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 22 вересня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Лизенко І.В. в м. Попасна Луганської області,

за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якої зазначило, що 23 серпня 2011 року на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 2600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем кредитний договір, що підтверджується підписом останньої в заяві.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 30 листопада 2017 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 53068,96 грн, яка складається з: 2536,30 грн - заборгованість за кредитом, 43640,24 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3889,14 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 2503,28 грн штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 23 серпня 2011 року в розмірі 53068,96 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 26 листопада 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені в повному обсязі.

Ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області від 17 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 26 листопада 2018 року скасовано.

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 22 вересня 2021 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 2536,30 грн відмовлено через пропуск строку позовної давності. В частині позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, пенею, комісією, штрафами у сумі 50532,66 грн відмовлено за необґрунтованістю.

Суд обґрунтував рішення тим, що у наданій до суду заяві-анкеті від 23 серпня 2011 року, процентна ставка не зазначена. Також, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Суд першої інстанції вважав, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав, що в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, пенею, комісією, штрафами у сумі 50532,66 грн слід відмовити за необґрунтованістю.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки, відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23 серпня 2011 року, укладеним між сторонами останній платіж суми погашення за наданим кредитом був здійснений відповідачкою 31 жовтня 2014 року у сумі 10,68 грн.

Тому суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 2536,30 грн у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 22 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначило, що до суду першої інстанції була надана копія анкети-заяви від 23 серпня 2011 року з якої чітко вбачається персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання картки. Відповідачем вказана інформація заповнена особисто, також з анкети-заяви вбачається, що позичальник висловив згоду на укладення договору, яку засвідчив особистим підписом. Позивач посилається на те, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, однак використані кредитні кошти не повернув.

Також, позивач зазначає, що ним не був порушений строк позовної давності, оскільки згідно з довідкою про карти клієнта видані за договором основною карткою за договором є карта № НОМЕР_1 зі строком дії до 09/16. Позивач звернувся до суду у 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового розгляду, висновки суду, викладені у рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно є підставою для скасування рішення

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 53068,96 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 * 100 = 176200 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що 23 серпня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2600 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Суд першої інстанції вважав, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, пенею, комісією, штрафами у сумі 50532,66 грн відмовив за необґрунтованістю.

Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту, суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки, відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23 серпня 2011 року, укладеним між сторонами останній платіж суми погашення за наданим кредитом був здійснений відповідачкою 31 жовтня 2014 року у сумі 10,68 грн.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 23 серпня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Звертаючись до суду із позовом банк просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 53068,96 грн, яка складається з: 2536,30 грн заборгованість за тілом кредиту, 43640,24 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3889,14 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 2503,28 грн штраф (процентна складова).

До позовної заяви позивачем додано копію документа, який за своєю формою і змістом є анкетою-заявою, та підписаний ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості за договором від 23 серпня 2011 року, копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, копію паспорта ОСОБА_1 .

При цьому, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписані ОСОБА_1 , матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розуміла відповідач, ознайомилась і погодиласьз ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, комісії, штрафів, розмір і порядок їх нарахування.

У анкеті-заяві від 23 серпня 2011 року, яка підписана ОСОБА_1 , відсутні умови щодо сплати процентів за користування кредитом, пені та комісії, штрафів, а саме: їх розмір і порядок нарахування, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення процентів, неустойки (пені, штрафу).

Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23 серпня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні із апеляційною скаргою, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору про встановлення розміру процентів за користування кредитом, комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу).

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом, пені, штрафів, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умови та правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору від 23 серпня 2011 року.

Колегія суддів не приймає та не надає оцінку новим доказам, доданим до апеляційної скарги, а саме довідці про видані кредитні картки та строк їх дії (а.с. 134) та виписці за договором № б/н (а.с. 135-141), зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» зазначено, що дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивачем до позовної заяви додано розрахунок заборгованості за договором, копію документа, який за своєю формою і змістом є анкетою-заявою, копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, копію паспорта відповідача та копії статутних документів банку.

В позовній заяві відсутнє зазначення про неможливість надання будь-якого доказу під час подання позовної заяви.

Разом із доданими документами позивачем додано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Заявляючи клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході розгляду справи, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою позивачем не викладені обставини та не надано доказів неможливості подання до суду першої інстанції у визначений цивільним процесуальним законодавством строк довідки про про видані кредитні картки та строк їх дій, виписки за договором б/н з поважних причин, як і відсутнє клопотання про дослідження зазначених документів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що довідка про видані кредитні картки та строк їх дії (а.с. 134) та виписка за договором № б/н не підлягає дослідженню судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, у зв`язку з пропуском строку позовної давності, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до пунтку 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту, суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки, відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23 серпня 2011 року, укладеним між сторонами останній платіж суми погашення за наданим кредитом був здійснений відповідачкою 31 жовтня 2014 року у сумі 10,68 грн.

Проте судом першої інстанції не враховано висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17 щодо застосування положень ст. 530 ЦК України.

Судом встановлено, що анкета - заява від 23 серпня 2011 року не містить строку повернення кредиту, умови його використання (щомісячного погашення кредиту).

Як зазначалося вище, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про щомісячне погашення кредитних коштів, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.

У постанові від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17 Великої Палати Верховного Суду зазначено, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Як вбачається із матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовною заявою 03 квітня 2018 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті. Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, то позивачем не пропущено строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту.

Щодо розміру заборгованості за тілом кредиту колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, банком здійснювалося безпідставне зарахування коштів, які сплачував відповідач за договором від 23 серпня 2011 року в рахунок погашення за наданим тілом кредиту на погашення процентів.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що усі сплачені ним кошти на погашення кредиту сплачувались в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, та не мали зараховуватись для погашення інших платежів.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості по кредитному договору сплачені ОСОБА_1 кошти, а саме: 20 серпня 2013 року в сумі 0,36 грн, 31 серпня 2013 року в сумі 19,90 грн, 07 березня 2014 року в сумі 131,63 грн, 03 квітня 2014 року в сумі 53,59 грн, 01 травня 2014 року в сумі 56,32 грн, 19 червня 2014 року в сумі 59,43 грн, в загальній сумі 321,23 грн позивачем були зараховані на погашення процентів (а.с. 6-7).

Наданий банком розрахунок заборгованості відповідачем не спростований будь-яким контррозрахунком.

Оскільки в укладеному між сторонами кредитному договорі від 23 серпня 2011 року у вигляді анкети-заяви відсутні умови щодо сплати процентів, то у банка були відсутні правові підстави нараховувати проценти за користування кредитом та здійснювати зарахування сплачуваних відповідачем коштів на часткове погашення процентів в сумі 321,23 грн, про що зазначалося відповідачем у письмових поясненнях на позовну заяву.

Отже, заборгованість відповідача за тілом кредиту, підлягає зменшенню на суму 321,23 грн, яка була позивачем безпідставно зарахована на погашення процентів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 2215,07 грн (2536,30 грн 321,23 грн).

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги щодо врахування постанови Верховного Суду від 29 липня 2020 року по справі № 753/10779/16-ц, оскільки вказане судове рішення прийняте за результатом розгляду судової справи за конкретними доводами касаційних скарг.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 205/2825/18 не заслуговує на увагу, оскільки в цій постанові викладені інші обставини ніж в даній справі. Цитування позивачем речення із зазначеної постанови, а саме: «…Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України… Таким чином, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли обґрунтованого висновку про те, що сторони не узгодили розмір відсоткової ставки, а тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ відповідно до вимог частини першої ст. 1048 ЦК України», є безпідставним, оскільки вказане речення викладено у зазначеній постанові як посилання на статтю 1048 ЦК України, яка підлягає застосуванню до кредитних правовідносин. Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту слід скасувати, та в цій частині ухвалити нове судове рішенням, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту за договором б/н від 23 серпня 2011 року в сумі 2215,07 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1762 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 20 березня 2018 року (а.с. 40).

Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволені частково, то з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 73,54 грн (1762*2215,07/53068,96).

Згідно платіжного доручення від 25 листопада 2021 року позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2643,00 грн (а.с. 149).

Оскільки апеляційна скарга задоволена частково, то з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 110,32 грн (2643*2215,07/53068,96).

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 22 вересня 2021 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за тілом кредиту за договором б/н від 23 серпня 2011 року в сумі 2215,07 грн та судовий збір у розмірі 183,86 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 січня 2022 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.М. Луганська

М.В. Назарова