Провадження № 22-ц/4808/56/22
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т.М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Девляшевського В.А., Василишин Л.В.

серкетаря Мельник О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2021 року постановлене у складі судді Антоняка Т.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Транс фінанси» про захист прав споживачів, визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Транс фінанси» про захист прав споживачів, визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 31.11.2021 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №06-2/17Ф з кінцевим строком погашення не пізніше 30.01.2012 року. В забезпечення умов даного договору 01.02.2007 року ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира, загальною площею 81,5 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 22.08.2007 року, предметом якого стало нежитлове приміщення , Кафе-колиба №1 та земельна ділянка, площею 0,06 га, кадастровий номер 2625:8811:0104:0010:003, розташовані за адресою: садівниче товариство «Нафтовик» в с. Загвіздя, Тисменицького району, Івано-Франківської області. В 2008 році кредитор був перейменований на ВАТ «Фольксбанк», а у 2013 році на ПАТ «ВіЕС Банк». Згідно інформації ЄДРПОУ 06.03.2019 року внесено запис про припинення юридичної особи. Правонаступником ПАТ «ВіЕС Банк» зазначено АТ «Таскомбанк». 29.12.2017 року ПАТ «ВіЕС Банк» згідно договору про відступлення права вимоги передало ТОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» право вимоги за вказаним кредитним та іпотечним договором. У зв`язку з тим, що 23.04.2021 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів наданих в іноземній валюті» яким визначено підстави для обов`язкової реструктуризації заборгованості валютних кредитів ОСОБА_1 звернулася до кредитора із нотаріально посвідченою заявою від 19.06.2021 року про проведення обов`язкової реструктуризації за кредитним договором. Натомість, листом від 29.07.2021 року Банк відмовив ОСОБА_1 у задоволенні даної заяви. Вважаючи дану бездіяльність незаконною та з метою проведення обов`язкової реструктуризації валютного зобов`язання ОСОБА_1 звернулася в суд. Просить, визнати незаконною бездіяльність ТОВ «Фінансова компанія «Транс фінанс» у непроведенні реструктуризації зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 06-2/17Ф, укладеним 31.01.2007 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 , право вимоги за яким відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 29.12.2017 року між ПАТ «ВіЕС Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Транс фінанс», перейшло до ТОВ «Фінансова компанія Транс фінанс» за її заявою від 19.06.2021 року; зобов`язати ТОВ «Транс фінанс» провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 06-2/17Ф, укладеного 31.01.2007 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 , право вимоги за яким відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 29.12.2017 року між ПАТ'«ВіЕС Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Транс фінанс», перейшло до ТОВ «Фінансова компанія Транс фінанс» за її заявою від 19.06.2021 року відповідно до п.п.10 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19 листопада 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Транс фінанси» про захист прав споживачів, визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії направлено за підсудністю для розгляду до Шевченківського районного суду міста Києва.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та просить передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема, вказує, що положенням п1.2 кредитного договору №06-2/17Ф від 31.01.2007 року визначено, що він надається на «споживчі цілі». Зокрема 23.04.2021 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів наданих в іноземній валюті» яким визначено підстави для обов`язкової реструктуризації заборгованості валютних кредитів. Разом з тим з предмету спору вбачається, що визнання незаконною бездіяльність ТОВ «Фінансова компанія» Траст Фінанс» у непроведенні реструктуризації зобов`язань за споживчим кредитним договором та зобов`язання ТОВ «Фінансова компанія» Траст Фінанс» провести дану реструктуризацію відповідно до п.п.10 п.7 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування». При тому вказуючи в ухвалі лише Закон України «Про захист прав споживачів без врахування ЗУ «Про споживче кредитування» вважає, що суд тим самим звужує сферу застосування ч.5 ст.28 ЦПК України яка зазначає, що позов про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю для рогляду до Шевченківського районного суду міста Києва суд першої інстанції виходив з того, що позивачка просить суд зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме провести реструктуризацію заборгованості, при цьому позивачкою не обґрунтовано позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», шляхом визначення, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», яке могло б свідчити, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Тому суд зауважив, що є безпідставним посилання позивача на ч. 5 ст. 28 ЦПК України, а отже підстав для розгляду справи Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за зареєстрованим місцем проживання позивача, суд не вбачав.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що обґрунтовуючи підсудність даної справи позивач посилається на частину 5 статті 28 ЦПК України, відповідно до якої позови про захист прав споживачів можуть пред`являтись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання (місцезнаходження) відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За загальним правилом, визначеним ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як вбачається вбачається з матеріалів справи, місцем знаходження ТОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанас», як юридичної особи, є - м. Київ, вул. Софіївська 10.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що між сторонами виник спір з приводу того, що позивачка просить суд зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме провести реструктуризацію заборгованості.

Положеннями ст.3 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування. Цей Закон не поширюється на, зокрема, договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору.

Зокрема суд першої інстанції передаючи справу за підсудністю для рогляду до Шевченківського районного суду міста Києва прийшов правильного висновку, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Тобто, права особи, як споживача, охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин. Після укладання договору між сторонами виникають інші правовідносини, тому до спорів щодо виконання договору цей закон не може застосовуватись. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, Закону України «Про банки та банківську діяльність», Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» тощо).

Колегія суддів, не бере до уваги доводи апеляційної скарги, що оскільки між сторонами виникли правовідносини з приводу споживчого кредитування, тому він звернувся з позовом про захист своїх прав, як споживача, який згідно із частиною 5 статті 28 ЦПК України може бути пред`явлений також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування, як споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Таким чином, враховуючи те, що місцезнаходження відповідача згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зареєстроване на території в м. Києв і підсудність заявлених позовних вимог підлягає визначенню за правилами ч. 2 ст. 27 ЦПК України, законним та обґрунтованим є висновок судді про підсудність справи Шевченкіському районному суду м. Києва та відкриття у зв`язку із цим провадження.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а постановлена ухвала відповідає вимогам процесуального права, та підстави для її скасування відсутні.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постановлену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення. Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 січня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

В.А.Девляшевський

Л.В. Василишин