КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 754/7112/20
провадження № 22-ц/824/1209/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Дарницького районного суду м. Києва, Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року в складі судді Галась І. А.,

встановив:

02.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті підстави, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2010 року по справі №2-129/2010 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 36 170 грн в рахунок грошової компенсації за належну йому 1/3 частину в праві спільної власності.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2012 року по справі №2з-53/12 суд встановив спосіб і порядок виконання рішення суду в частині стягнення 36 170 грн грошової компенсації шляхом перерахування на користь ОСОБА_1 грошової суми 36 170 грн, яка була внесена ОСОБА_2 згідно платіжного доручення №948842-001 від 18.12.2009 на депозитний рахунок Дарницького районного суду м. Києва НОМЕР_3.

03.07.2013 він звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із заявою щодо перерахування на його користь вказаних грошових коштів з депозитного рахунку суду за належними йому банківськими реквізитами, а саме:

- отримувач : ОСОБА_1 ;

- поточний рахунок: НОМЕР_1 ;

- банк: ПАТ "Дельта Банк", МФО:380236, код Банка ;

- ідентифікаційний номер : .

Однак кошти йому перераховані не були.

Виходячи зі змісту наданого судом платіжного доручення №157 від 11.07.2013, належні йому грошові кошти з депозитного рахунку суду НОМЕР_3, всупереч його заяві від 03.07.2013, були перераховані на рахунок, який йому не належить, а саме: НОМЕР_2 .

За таких обставин вважає, що шкода йому завдана саме по вині Дарницького районного суду м. Києва.

Посилаючись на вказані обставини та положення ст. 1166, 1192, 1173, 1174 ЦК України, просив суд стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь грошові кошти в розмірі 36 170 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 36 170 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року заяву Державної казначейської служби України про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

В поданій апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби України просить скасувати заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Вказує, що жодним судовим рішенням не визнано незаконними рішення, дії чи бездіяльність Казначейства по відношенню до позивача.

Суд першої інстанції безпідставно ототожнив поняття "Держава", "Державний бюджет України" та "Державна казначейська служба України", помилково вирішив стягнути грошові кошти з Казначейства.

Звертає увагу, що з позовної завою про стягнення грошових коштів позивач звернувся з пропуском строку позовної давності.

При цьому позивачем не надано доказів, що рахунок № НОМЕР_2 , зазначений в платіжному дорученні від 11.07.2013 №157, як рахунок позивача, в АТ "Дельта Банк" не був відкритий на ім`я позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року без змін, а апеляційну скаргу Державної казначейської служби України без задоволення.

Вважає, що твердження відповідача про необхідність встановлення його вини для наявності підстав для списання бюджетних коштів внаслідок протиправних дій або бездіяльності з боку відповідних державних органів є надуманими та такими, що не ґрунтуються на законі.

Державна казначейська служба України не є власником коштів, що підлягають списанню на користь позивача, а лише здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку відкритого у Національному банку України.

Держава здійснює свої функції через відповідні державні органи, а тому в оскаржуваному рішенні не йде мова про ототожнення понять "Держава", "Державний бюджет України" та "Державна казначейська служба", а має місце відшкодування шкоди, завданої позивачу через відповідний державний орган, який є розпорядником державних коштів.

Оскільки про порушення своїх прав позивач фактично дізнався лише у 2019 році, після численних звернень до Дарницького районного суду м. Києва та Судової адміністрації України, строки позовної давності пропущено не було.

Крім цього, листом №5/851/2019 від 04.10.2019 Дарницький районний суд м. Києва визнав свою вину щодо неповернення коштів та повідомив, що і надалі вживає заходи для з`ясування вказаних обставин та повернення коштів. Вказані дії суду свідчать про переривання перебігу позовної давності.

Не заслуговують на увагу твердження скаржника про відсутність доказів, що рахунок № НОМЕР_2 , який зазначено в платіжному дорученні Дарницького районного суду м. Києва, позивачу не належить.

У своїй заяві про перерахування грошових коштів від 03.07.2013, що була подана до Дарницького районного суду м. Києва, позивачем було вказано належні йому банківські реквізити. Перерахування коштів за іншими банківськими реквізитами є неправомірним.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2010 року (справа №2-129/2010) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 36 170 грн в рахунок грошової компенсації за його 1/3 частку у праві спільної власності.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2012 року (справа №2з-53/12) встановлено спосіб і порядок виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2010 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 36 170 грн грошової компенсації - шляхом перерахування на користь ОСОБА_1 грошової суми 36 170 грн, яка була внесена ОСОБА_2 згідно платіжного доручення №948842-001 від 18.12.2009 на депозитний рахунок Дарницького районного суду м. Києва НОМЕР_3.

03.07.2013 ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з заявою, в якій просив перерахувати належні йому грошові кошти в розмірі 36 170 грн з депозитного рахунку Дарницького районного суду м. Києва НОМЕР_3 за реквізитами: ОСОБА_1 ; поточний рахунок: НОМЕР_1 ; Банк : ПАТ "Дельта Банк", МФО 380236, ; ІНН ; призначення платежу - поповнення карткового рахунку № НОМЕР_1 згідно договору №018-20201-270513 від 27 травня 2013 року (а.с.14).

Дарницький районний суд м. Києва листом від 07.08.2019 повідомив позивача про те, що 11.07.2013 судом було сформоване платіжне доручення для здійснення відповідних банківських операцій та передано його до управління Державної казначейської служби України у Дарницькому районі м. Києва.

Відповідно до платіжного доручення №157 від 11 липня 2013 р. Дарницький районний суд м. Києва перерахував грошові кошти в сумі 36 170 грн на рахунок № НОМЕР_2 , одержувач АТ "Дельта Банк", код : 34047020, код банку 38236; банк одержувача АТ «Дельта Банк», призначення платежу - перерахування грошових коштів по справі №2з-53/12 згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 20.03.12 (п/р НОМЕР_1 , ід. код. ОСОБА_1 ) без ПДВ (а.с.16).

Як вбачається зі змісту вказаного платіжного доручення, належні позивачу грошові кошти були перераховані не на рахунок, який вказано в заяві ОСОБА_1 , а на рахунок іншої особи.

Так, відповідно до виписок по рахунку ОСОБА_1 в АТ "Дельта Банк" № НОМЕР_1 , за період з 01.07.2013 по 31.07.2013, з 27.05.2013 по 8.05.2015 грошові кошти в сумі 36 170 грн на вказаний рахунок не надходили (а.с.18, 19).

Як вбачається з матеріалів справи, Дарницький районний суд м. Києва на заяву ОСОБА_1 від 20.10.2019 щодо повернення депозитних коштів, внесених на депозитний рахунок суду, листом від 04.10.2019 №5/851/2019 повідомив, що 16.10.2019 було надіслано лист уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирову В. В. та Національному банку України щодо надання інформації про місце знаходження коштів в сумі 36 170 грн, які були перераховані ОСОБА_1 31 липня 2013 року, оскільки останній даних коштів не отримав.

Крім цього, 24.10.2019 на електронну адресу АТ "Дельта Банк" додатково надіслано лист щодо надання інформації про місце знаходження коштів та можливості їх отримання ОСОБА_1 (а.с.21)

Відповідно до змісту вказаного листа, за інформацією УДКСУ у Дарницькому районі м. Києва, незважаючи на розбіжність реквізитів отримувача, вказаний платіж було проведено АТ "Дельта Банк" 31 липня 2013 року без з`ясування з платником вірних реквізитів. На даний час ОСОБА_1 не отримав належні йому кошти. Дарницький районний суд м. Києва просить повідомити на якому рахунку знаходяться кошти в розмірі 36 170 грн та можливість отримати вказану вище суму ОСОБА_1 відповідно до призначення платежу, зазначеного в платіжному дорученні від 11 липня 2013 року №157 (а.с.23).

Ухвалюючи рішення про стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 36 170 грн, суд першої інстанції виходив з доведеності заподіяння позивачу майнової шкоди внаслідок помилкового перерахування судом грошових коштів на розрахунковий рахунок, що не належить позивачу.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду

Суд зазначив, що в частині заявлених вимог до Держави Україна в особі Державної судової адміністрації та Дарницького районного суду м. Києва не знайшли свого підтвердження, а тому не підлягають в цій частині до задоволення.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у статті 1166 ЦК України, з аналізу якої вбачається, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою полягає в тому, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

У справі, що переглядається, позивачем, на підставі наданих ним доказів та фактичних обставин справи, доведено факт заподіяння матеріальної шкоди з вини посадових осіб Дарницького районного суду м. Києва, якими сформовано платіжне доручення для здійснення відповідних банківських операції з зазначенням невірних реквізитів, що унеможливило повернення грошових коштів позивачу у відповідності до ухваленого судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на Державу Україна шляхом списання коштів із державного бюджету Казначейством України як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного висновок суду першої інстанції про задоволення позову шляхом стягнення грошових коштів з Державної казначейської служби України не можна визнати законним і обґрунтованим, а тому воно підлягає в цій частині скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування майнової шкоди 36 170 грн.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність підстав для відмови в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, жодних заяв про застосування судом першої інстанції наслідків спливу строку позовної давності не заявляв.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зроблено до винесення ним рішення.

Представником Державної казначейської служби України також не надано доказів того, що рахунок № НОМЕР_2 , зазначений в платіжному дорученні від 11.07.2013 №157, належав позивачу, а його доводи в цій частині є необґрунтованими та спростовуються сукупністю зібраних по справі доказів.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», судові витрати, пов`язані з розглядом справи, необхідно компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року в частині стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 36 170 грн скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування майнової шкоди 36 170 грн (тридцять шість тисяч сто сімдесят гривень).

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк