ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/1309/20 Номер провадження 22-ц/814/117/22Головуючий у 1-й інстанції Прасол Я. В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.

секретар: Ряднина І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07 жовтня 2021 року, у складі судді Прасол Я.В.

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Матяшівської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним та про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та прохала визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , складений 10.03.2006, номер в реєстрі нотаріальних дій: 2, номер у спадковому реєстрі: 43354661, посвідчений Матяшівською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області, зареєстрований 30 жовтня 2007 року Полтавською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та визнати право власності на земельні ділянки з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області кадастровий номер :00:002:0194, площею 3,58 га, та кадастровий номер :00:001:0186, площею 3,31га.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідусь позивачки ОСОБА_3 . Згідно заповіту ОСОБА_3 належні йому земельні ділянки (паї) заповідав ОСОБА_4 . Вказала, що згідно акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 663 від 29 грудня 2015 року, складеного комісією лікарів психіатрів Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева, встановлено, що ОСОБА_3 станом на 10 березня 2006 року виявляв ознаки психічного розладу у вигляді судинної (атеросклеротичної) деменції, вказаний розлад позбавляв ОСОБА_3 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На підставі даного висновку експертизи прохала визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 складений 10 березня 2006 року та визнати за нею право власності на належні спадкодавцю ОСОБА_3 земельні ділянки. Окрім того, зазначала, що обставини вказані нею в позовній заяві були встановлені судом при розгляді цивільної справи №525/1004/14-ц.

07 жовтня 2021 року ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Матяшівської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним та визнання права власності закрито, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Ухвала суду мотивована тим, що право власності на вищевказані земельні ділянки в установленому законом порядку зареєстроване за позивачем, що підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру на право власності та речові права на земельні ділянки від 20.10.2020 року. Матеріали справи не містять доказів, посилань на докази, у частині того, що станом на день звернення до суду, як і на час розгляду справи судом, право власності позивача на вищевказані земельні ділянки є порушеним, невизнаним або оспорюваним. Окрім того, суд зазначив, що посилання сторони позивача на обставини встановлені рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17.06.2016, постановою Апеляційного суду Полтавської області від 31.10.2016, є безпідставними, оскільки зазначені рішення скасовані постановою Верховного Суду від 16.10.2019, а тому є такими, що законної сили не набрали.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила дану ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У апеляційній скарзі позивач зазначила, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність між сторонами предмета спору, з тих підстав, що право власності на спірні земельні ділянки зареєстровані за позивачкою. ОСОБА_1 вказала, що у неї відсутні правові підстави для набуття права власності на дані земельні ділянки, що також встановлено місцевим судом. Окрім того, суд не зазначив підстав щодо відсутності предмета спору за позовною вимогою про визнання заповіту недійсним.

20.12.2021 року від відповідача ОСОБА_2 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прохав у задоволенні скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вона ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відзив обґрунтовував тим, що місцевий суд вірно прийшов до висновку, що право власності на спірні земельні ділянки вже зареєстровано за позивачкою. Окрім того, вказав, що позивач, крім заявлених позовних вимог про визнання за нею права власності на майно, подала позов про задоволення позовних вимог з предметом спору і з тих підстав, які були розглянуті у справі № 525/1004/14-ц та постановою Верховного Суду від 16.10.2019 було відмовлено в їх задоволенні.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Проте поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення "відсутність предмета спору" в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Одночасно слід зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. (пункти 4.12-4.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04).

Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом заявлено позовні вимоги про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 , складеного 10.03.2006, номер в реєстрі нотаріальних дій: 2, номер у спадковому реєстрі: 43354661, посвідченого Матяшівською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області, зареєстрованого 30 жовтня 2007 року Полтавською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та визнання права власності на земельні ділянки з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області кадастровий номер :00:002:0194, площею 3,58 га, та кадастровий номер :00:001:0186, площею 3,31га.

Відповідачі по справі позовні вимоги ОСОБА_1 не визнають, зокрема ОСОБА_2 наполягає на дійсності заповіту, відповідності його волі спадкодавця, а відповідно і заперечує проти визнання права власності за позивачем на спадкове майно, а саме земельні ділянки розташовані на території Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області кадастровий номер :00:002:0194, площею 3,58 га, та кадастровий номер :00:001:0186, площею 3,31га.

Таким чином, між сторонами наявний спір з приводу права на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 .

Суд, закриваючи провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, виходив з того, що згідно з Інформації Державного земельного кадастру на право власності та речові права на земельні ділянки від 20.10.2020 року власником спірних земельних ділянок є ОСОБА_1 . При цьому суд зазначив, що матеріали справи не містять жодних відомостей щодо набуття нею права власності на дані земельні ділянки. (а. с. 19-20 т. 1)

Це також підтверджує відсутність правової визначеності щодо набуття позивачкою права власності на земельні ділянки.

Окрім того, однією з позовних вимог ОСОБА_1 було визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 , складеного 10.03.2006, номер в реєстрі нотаріальних дій: 2, номер у спадковому реєстрі: 43354661, посвідченого Матяшівською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області, зареєстрованого 30 жовтня 2007 року Полтавською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України .

Проте, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції взагалі не вказав підстав, за яких він вважав, що відсутній предмет спору з приводу даної позовної вимоги.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Таким чином, підставою для закриття провадження у справі є відсутність предмета спору на момент звернення до суду із позовом.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок про закриття провадження, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07 жовтня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді: С.А. Гальонкін

Л.М. Хіль