Справа № 699/590/21
Номер провадження № 2/699/200/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2022 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Свитки С.Л.,

за участю секретаря судового засідання Таран О.В.,

представника позивача адвоката Салія С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

До Корсунь-Шевченківського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 3000 доларів США та судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 28.12.2020 року з відповідачем укладено договір позики, згідно якого надав останньому в позику кошти в сумі 3000 доларів США зі строком повернення до 01.04.2021 року.

До вказаного строку відповідач в добровільному порядку борг не повернув.

У судове засідання представник позивача адвокат Салій С.А. з`явився, позов підтримав, надав пояснення аналогічні його змісту.

У судове засідання 22.03.2022 відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на мобільний номер телефону, який зазначений ним у заявці, не з`явився, причини неявки не повідомив.

У судове засідання 25.07.2022 відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на мобільний номер телефону, який зазначений ним у заявці, не з`явився.

25.07.2022 відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану до його закінчення, на що суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, в судове засідання 22.03.2022 року відповідач не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив (а.с.53). 25.07.2022 відповідач подав заяву про відкладення судового засідання до закінчення воєнного стану в Україні, але ніяким чином не обґрунтував у вказаній заяві обставини, які є перешкодою його явки у суд.

Вище вказане свідчить про його обізнаність про призначені судові засідання на вказані дати.

Тому суд вважає такі дії відповідача як зловживання своїми правами з метою уникнення цивільної відповідальності та не вбачає підстав для відкладення судового засідання, у зв`язку з чим вважає можливим провести розгляд справи у відсутність відповідача.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, уважає, що позов підлягає до задоволення повністю.

Згідно оригіналу розписки, що була надана позивачем суду та приєднана до матеріалів справи, ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області 16 грудня 2004 року, проживає за адресою АДРЕСА_1 , отримав від ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_2 , проживає за адресою - АДРЕСА_2 , 28.12.2020 року, кошти в розмірі 3000 (три тисячі доларів США), зобов`язався повернути їх в повному обсязі до 1 квітня 2021 року. На розписці міститься підпис ОСОБА_2 .

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Досліджена судом розписка відповідача вказує, що останній отримав від позивача кошти на певний період, до настання конкретної дати (01 квітня 2021 року). Отже після настання вказаної дати відповідач зобов`язаний був повернути позивачу отримані кошти.

За таких обставин суд приходить до висновку, що розписка відповідача підтверджує умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем, крім стягнення основної суми боргу, інші вимоги не заявлені.

Що стосується стягнення суми позики в іноземній валюті - доларах США, суд зазначає наступне.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначено, що «із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Згідно ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову повністю.

Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000.00 грн.

Згідно ч.1-3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задовольняється повністю, то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 908 грн, який був сплачений при подачі даного позову (а.с.1).

Згідно ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 15.06.2021 року, укладений між адвокатом Салієм С.А та ОСОБА_1 , згідно якого адвокат приймає на себе зобов`язання щодо підготовки позовної заяви, інших документів, представництва клієнта в суді у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, а ОСОБА_1 зобов`язується сплатити адвокату Салію С.А. за надання правничої допомоги згідно цього договору гонорар в сумі 10000.00 грн (а.с.14).

ОСОБА_1 проведено оплату адвокату Салію С.А. за надання правової допомоги за договором в сумі 10000 грн, що підтверджується квитанціями (а.с.16, 17).

Адвокатом Салієм С.А. та Гавою В.І. складений розрахунок витрат, в якому зазначений обсяг виконаних робіт та затрачений час (а.с.15).

Від відповідача не надходило до суду заяви в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи категорію справи, затрачений час, обсяг наданих послуг, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000.00 грн є співмірними і стягує вказану суму з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , інші дані про особу суду не надані, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя та зареєстрованого АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , заборгованість за договором позики від 28.12.2020 року в розмірі 3000 доларів США та судові витрати (судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу) в сумі 10908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути поданою до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 25.07.2022 року.

Суддя Свитка С.Л.