П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 року місто Київ

справа № 752/15679/20

провадження №22-ц/824/1913/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Онисковцем Юрієм Аврамовичем,

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 1 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Хоменко В.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов обґрунтовано тим, що на виконання трьох виконавчих листів № 638/1623/16-ц, виданих Дзержинським районним судом м.Харкова 16 березня 2017 року на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 6 лютого 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 386317,42 грн. матеріальної шкоди, 2500 грн. витрат на правову допомогу, 8385,68 грн. судового збору, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Семендяєвим О.С. відкриті виконавчі провадження № 55019285, 55019748, 55019551

На момент звернення до суду із цим позовом вказане судове рішення залишається не виконаним, що порушує право власності позивача на присуджені до стягнення грошові кошти.

Загальний борг по виконавчому провадженню станом на 7 серпня 2020 року складає 397203,10 грн..

Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує рішення апеляційного суду Харківської області від 6 лютого 2017 року та виконавчі листи від 16 березня 2020 року про стягнення з відповідача на користь позивача 386317,42 грн. матеріальної шкоди, 2500 грн. витрат на правову допомогу, 8385,68 грн. судового збору, а всього 397203,10 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку інфляційне збільшення, розрахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, за період з 16 березня 2017 року по 30 червня 2020 року склало 108919,09 грн., розмір неустойки, розрахований, виходячи із 3% річних, із 16 березня 2017 року по 10 серпня 2020 року склав 40592,77 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Враховуючи, що боржник ОСОБА_2 , ухиляючись від виконання судового рішення, у 2017 році змінила місце проживання, зналась із реєстрації у м.Харкові, із 19 грудня 2019 року знаходились у розшуку на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова у справі № 638/11639/16 позивач просив відповідно до ч. 5 ст.267 ЦК України визнати поважною причину пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом порушених прав за період з 16 березня 2017 року по 10 серпня 2017 року та стягнути індекс інфляції і неустойку також і за цей період.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 1 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 86278,25 грн. та 3% річних за період з 11 серпня 2017 року по 10 серпня 2020 року в розмірі 35761,03 грн., а всього 122039,28 грн.

В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням представник ОСОБА_2 адвокат Онисковець Ю.А. подав апеляційну скаргу, в який просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції. В апеляційній скарзі зазначає про те, таке рішення винесене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, а також висновки, викладені в ньому, не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам процесуального та матеріального права.

Апелянт, зокрема, зазначає про те, що у рішенні суду першої інстанції у порушення вимог ст.263 ЦПК України взагалі не надано належної правової оцінки доказам, які були надані відповідачем до відзиву на позовну заяву, та не з`ясовано всі обставини справи.

Судом першої інстанції взагалі не взято до уваги, що розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завданих збитків спричинених ДТП як Дзержинським районним судом м.Харкова, так і Апеляційним судом Харківської області здійснювався без участі відповідачки ОСОБА_2 або її представника. ОСОБА_2 не була на жодному засіданні, не отримувала повісток про виклик до суду, не отримувала жодного рішення судів по даній справі, оскільки в середині 2016 року вона разом з малолітнім сином переїхали з м.Харкова до м.Києва, і таким чином ОСОБА_2 не знала і не могла знати про існування боргу.

Більше того, ОСОБА_2 не знала про наявність виконавчих проваджень відкритих приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Семендяєвим О.С., адже адреса, яка зазначена у виконавчих документах, а саме АДРЕСА_1 - не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_2 ніколи не проживала і не мала у власності нерухомого майна за даною адресою, що підтверджується відмітками у паспорті ОСОБА_2 .

Отже, нарахування інфляційних втрат та 3% річних на заборгованість, за період, про який ОСОБА_2 не знала, є незаконним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Прядко О. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначає у відзиві про те, що ОСОБА_2 було відомо про ухвалені судами рішення, про що свідчать її дії, направлені на відчуження належного їй майна у березні, травні, липні 2016 року. Крім того, зазначає представник позивача, що ОСОБА_2 було відомо про існування виконавчого провадження ще 15 грудня 2017 року, коли остання за однією із адрес, де знаходиться належне їй майно ( АДРЕСА_2 ) отримала виклик приватного виконавця. Станом на 28 травня 2021 року заборгованість у виконавчому провадженні №55019748, згідно довідки приватного виконавця, в добровільному порядку не погашена.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» представник ОСОБА_1 - адвокат Прядко О.О. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Онисковець Ю.А. в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені.

Зважаючи на зміст апеляційної скарги представника відповідача адвоката Онисковець Ю.А. та судового рішення, що оскаржується, з урахуванням обставин даної справи, її складності, мотивованим викладенням позиції відповідача в її апеляційній скарзі та відсутності потреби у наданні усних пояснень учасника справи, явка якого до апеляційного суду є необов`язковою, колегія суддів вважала можливим розглянути справу у відсутність ОСОБА_2 та її представника адвоката Онисковець Ю.А.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 6 лютого 2017 року у справі № 638/1623/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 386317,42 грн. матеріальної шкоди, 2500 грн. витрат на правову допомогу, 8385,68 грн. судового збору.

Дзержинським районним судом м.Харкова видано три виконавчі листи № 638/1623/16-ц, на підставі яких приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Семендяєвим О.С. відкриті виконавчі провадження №№55019285, 55019748, 55019551.

Судове рішення не виконано і сума заборгованості за виконавчими провадженнями складає 397203,10 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що з боку відповідачки ОСОБА_2 має місце прострочення грошових зобов`язань, які визнані рішенням суду, а тому у позивача наявні підстави для пред`явлення вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, розрахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період з 11 серпня 2017 року по 10 серпня 2020 року, в межах трирічного строку позовної давності ( з позовом позивач звернувся 11 серпня 2020 року). При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено у встановленому законом порядку факту її правомірної поведінки, посилання сторони відповідача, які не доведені в порядку, визначеному цивільно-процесуальним законом, на необізнаність про наявність ухвалених судових рішень та відкритих виконавчих проваджень, на думку суду, не є підставою для невиконання рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим судом першої інстанції обставинам, до спірних правовідносин судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в яку одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію. (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що з боку відповідачки ОСОБА_2 має місце прострочення грошового зобов`язання, що визнане рішенням Апеляційного суду Харківської області від 6 лютого 2017 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для нарахування на суму заборгованості інфляційних втрат та трьох процентів річних, розрахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 грудня 2021 року у справі № 638/11639/16, якою скасовано рішення Апеляційного суду Харківської області від 6 лютого 2017 року, невиконання якого надало позивачу підстави для звернення до суду з позовом у цій справі, через саме не повідомлення ОСОБА_3 про місце, день та час розгляду справи, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №756/1529/15-ц вказано, що апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Судового рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 грудня 2021 року у справі № 638/11639/16 на момент розгляду справи в суді першої інстанції не існувало, а тому не може впливати на оцінку законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_2 не було відомо як факт винесення рішення, яким з неї стягнуті кошти, так і факт відкритих виконавчих проваджень, а тому відсутні підстави вважати, що з її боку має місце прострочення грошового зобов`язання, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи апелянтом не доведені. Ці обставини не підтверджуються судовим рішенням Верховного суду у справі № 638/11639/16, на яке посилається апелянт, оскільки підставою для скасування рішення апеляційного суду стало лише не повідомлення відповідача про місце, день та час саме розгляду справи, а не вручення копії рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Онисковцем Юрієм Аврамовичем, залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 1 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 26 липня 2022 року

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус