Справа № 350/291/22
Провадження № 22-ц/4808/857/22
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Максимів Ю.В.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене головуючим суддею Пуликом М.В 30 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна,

в с т а н о в и в:

У березні 2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають в шлюбі, однак на час розгляду справи Рожнятівським районним судом відкрито провадження у справі про розірвання шлюбу. Зазначив, що за час перебування в шлюбі сторони по справі придбали будинковолодіння та земельні ділянки по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 . Вказав, що він з відповідачкою не може дійти згоди щодо розподілу вказаного нерухомого майна, а тому просив визнати спільною сумісною власністю подружжя вищезгадані будинковолодіння та земельні ділянки, визнати за сторонами в рівних частках по 1/2 частині право власності на дані житлові будинки та земельні ділянки.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 30 травня 2022 року позов задоволено. Визнано спільною власністю подружжя домоволодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Визнано спільною сумісною власністю подружжя будинковолодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 та на 1/2 домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 та на 1/2 домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

Не погодившись із рішенням суду з підстав його незаконності та необґрунтованості, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Апелянт вказала, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, у якому в них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час спільного проживання сторони придбали будинковолодіння по АДРЕСА_2 , власником якого став позивач. ОСОБА_3 зазначила, що ОСОБА_2 почав зловживати спиртним, ображав та погрожував їй, був притягнутий до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї. З метою роздільного проживання з позивачем 05.05.2020 було придбано будинковолодіння по АДРЕСА_2 , власником якого стала відповідачка. Апелянт вказала, що рішенням Рожнятівського районного суду від 09.03.2020 шлюб між сторонами розірвано і вони досягли домовленості, що кожен з колишнього подружжя залишиться проживати у буднковолодінні власником якого він є. Однак, незважаючи на усну домовленість ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на частину двох будинковолодінь. Апелянт зазначила, що на даний час працює у Польщі, а коли повернулася, то не змогла потрапити до свого будинку, оскільки позивач змінив замок у вхідних дверях. ОСОБА_3 зауважила, що не претендує на будинковолодіння по АДРЕСА_2 , незважаючи на те, що його вартість є більшою на 16 705 грн за вартість будинковолодіння по АДРЕСА_1 . На думку апелянта, позивач маючи право на 1/2 частину згаданого будинковолодіння буде створювати їй разом з дітьми неможливі умови для проживання. Вказане змушує ОСОБА_3 працювати та проживати разом з дітьми в Польщі, однак вона бажає повернутися в Україну.

Просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким визнати за нею ОСОБА_3 право власності на будинковолодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_2 , а за ОСОБА_2 право власності на будинковолодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_2 не з`явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належно, про причини неявки суд не повідомив. Отже, є правові підстави для розгляду справи у відсутності позивача.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала з викладених у ній мотивів.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірні будинковолодіння та земельні ділянки були придбані сторонами за час перебування їх у шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, тому вимога позивача про визнання за ними права власності по 1/2 частині вказаного нерухомого майна є підставною та підлягає до задоволення.

З вказаними висновками суду колегія суддів погоджується, зважаючи на таке.

Встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 27.04.2008 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 09 березня 2022 року розірваний рішенням Рожнятівського районного суду.

За час перебування у шлюбі сторонами придбано будинковолодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , а також будинковолодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_2 (а.с.6-10).

Відповідачка визнала ту обставину, що згадані будинковолодіння та земельні ділянки були придбані сторонами за час шлюбу.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як роз`яснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Нормами статей 69-72 Сімейного Кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, є поділення об`єкта права спільної власності подружжя в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними або визнання право власності на нерухоме майно в ідеальних частках.

Судом встановлено, що предметом спору є два будинковолодіння та земельні ділянки по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 , які придбані сторонами під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя.

Рівність часток у спільній сумісній власності подружжя презюмується відповідно до ст.70 СК України і у даному спорі сторонами не заперечується.

ОСОБА_2 , звернувшись до суду з даним позовом, не просив виділу частки в натурі чи реального розподілу майна подружжя, а просив визнання за ним та відповідачкою права власності в ідеальній частці в нерухомому майні. Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, зважаючи на позицію ОСОБА_2 та його вимогу про поділ майна шляхом визнання за сторонами права власності по 1/2 частині належних їм будинковолодінь, суд при розгляді справи не вправі здійснити поділ майна шляхом визнання за кожним з колишнього подружжя права на окреме будинковолодіння та земельну ділянку, оскільки вказане слід вважати виходом за межі позовних вимог.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі доводів апеляційної скарги, однак не може вийти за межі позовних вимог.

Разом з тим відповідачка ОСОБА_3 в суді першої інстанції зустрічних вимог про виділ частки в натурі чи реальний розподіл майна подружжя не заявляла, а тому відсутні підстави для задоволення її апеляційної скарги.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, оскаржуване судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування рішення не встановлено.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду від 30 травня 2022 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 26 липня 2022 року.