Справа № 308/7540/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.

за участю секретаря судового засідання Вільчак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення коштів та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з відповідачів 12 тис. доларів США заборгованості за договором позики.

Одночасно, у січні 2020 року ОСОБА_3 подав до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.08.2020 зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об`єднано вимоги у одне провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2021 закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення коштів та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 не скористалася правом на участь у судовому засіданні та її представник ОСОБА_4 подав заяву, згідно якої просив провести розгляд справи без участі сторони позивача та задоволити первісну позовну заяву. Проти задоволення зустрічного позову заперечив з підстав та мотивів, викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_2 також не скористалася правом на участь у судовому засіданні та її представник ОСОБА_5 подав заяву, згідно якої просив розглянути справу без їх участі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, та подав чергове клопотання про відкладення судового засідання. Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_3 був присутній у попередніх судових засіданнях, давав пояснення та заперечення щодо позову, суд з метою недопущення затягування розгляду справи та зловживання стороною правом на подання заяв про відкладення судових засідань, розглядає таку на підставі наявних матеріалів справи у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 склалися відносини позики.

Так, з оглянутих судом бланків «Western Union» за контрольними номерами грошового переказу 9 та від 07.02.2005 року кожен судом встановлено, що ОСОБА_6 здійснила переказ грошових коштів ОСОБА_7 на загальну суму 6 000 доларів США (по 3 000 доларів США у кожному бланку переказу).

Також, згідно бланків «Western Union» за контрольними номерами грошового переказу та від 07.02.2005 року кожен встановлено, що ОСОБА_8 здійснив переказ грошових коштів ОСОБА_9 на загальну суму 6 000 доларів США (по 3 000 доларів США у кожному бланку переказу).

Підтвердженням того, що вищевказані грошові кошти були надані у позику відповідачам від імені позивача свідчать наявні в матеріалах справи дві спільні заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з перекладом, згідно яких останні вказують, що вони здійснювали переказ коштів в інтересах ОСОБА_1 .

Факт отримання вищевказаних грошових коштів з метою купівлі квартири відповідачами спростовано не було. Доводи відповідача ОСОБА_3 щодо відсутність відносин позики між ним та позивачем не підтверджені жодними доказами та суд розцінює такі як спосіб захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.

За ч.ч. 1 та 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Доказом того, що відповідачі отримали грошові кошти у позику є вищевказані бланки про переказ грошових коштів.

Судом встановлено, що 02.07.2016 року представником позивача на адресу відповідачів були надіслані вимоги про повернення коштів, підтвердженням чого є відповідні копії вимог, які приєднані до матеріалів справи.

За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦП України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Зважаючи на ту обставину, що строк договору позики встановлений не був, а 02.07.2016 року представником позивача було заявлено вимогу про повернення позики, тому позивачем не пропущено строк для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів. Таким чином, заява відповідача ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності до задоволення не підлягає.

Згідно правової позиції Великої палати Верховного Суду, викладеній у постанові по справі №373/2054/16-ц від 16.01.2018 року, тлумачення Цивільного кодексу України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті.

Тобто, заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 12 000 доларів США. Приймаючи до уваги той факт, що відповідачами належних та допустимих доказів тому, що вказані грошові кошти були ними повернуті не надано, суд вважає, що ними зобов`язання належним чином виконано не було.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження частини своїх тверджень про стягнення грошових коштів, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 боргу в сумі 12 000 доларів США є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 150 грн.

Вирішуючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Так, в обґрунтування зустрічної позовної заяви позивач вказує, що ніяких відносин позики між ним та позивачем за первісною позовною заявою не було і немає. Наголосив, що про позику його колишня дружина ОСОБА_2 нічого йому не говорила особисто.

Більше того, громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_8 йому є невідомими.

Вказує, що в результаті подання чергового позову про стягнення боргу за неіснуючим договором позики йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 100 000 грн. Зазначає, що оскільки обставини за позовом є вигаданими та такими, що принижують його честь і гідність, внаслідок чого він зазнав душевних страждань, він змушений збирати документи до суду, звертатися до банку, нотаріуса замість того щоб працювати і займатися своїми справами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Позивач вказує, що неправомірними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням автомобіля, у перенесених ним хвилюваннях через неможливість підтримання свого звичного режиму дня, а тому вважає, що їй завдано моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень.

Згідно з п. 9 Постанови ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

За такого, суд вбачає підстави для застосування до спірних правовідносин сторін загальної норми цивільного законодавства України щодо підстав для відшкодування моральної шкоди, що найбільш відповідатиме вимогам розумності та справедливості, основним засадам соціальної та правової держави Україна, як закріплено в ст. 3 Конституції України - що саме права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Разом з тим, в позовній заяві приводиться лише оціночне судження позивача щодо завдання йому моральної шкоди, яка полягає в тому, що він зазначає душевних страждань внаслідок подання неправомірного позову про стягнення боргу, однак позивачем не надано належних та допустимих доказів вказаним обставинам та в чому саме проявились такі страждання.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не знайшли підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача, а тому суд залишає без відшкодування сплачений позивачем за зустрічною позовною заявою судовий збір.

Керуючись ст.ст. 610, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 127, 141, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення коштів задоволити.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) суму боргу в розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі по 1 575 (одну тисячу п`ятсот сімдесят п`ять) гривень з кожного.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.Р. Деметрадзе