КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 1414/5616/2012
Провадження № 6/488/32/22
УХВАЛА

Іменем України

11.07.2022 року м. Миколаїв Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі :

головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,

при секретарі судового засідання - Кралі В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», зацікавлена особа: ОСОБА_1 , про видачу дубліката виконавчого листа по справі №1414/5616/2012 про стягнення з ОСОБА_2 боргу,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2022 року заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося в Корабельний районний суд м. Миколаєва з заявою, в якій просило видати дублікат виконавчого листа по справі № 1414/5616/2012 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованості у розмірі 928 290,86 гривень, стосовно боржника ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 05.08.2021 року по справі № 1414/5616/2012 (провадження № 6/488/154/21) замінено сторону стягувана з ВАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у цивільній справі № 1414/5616/2012.

У подальшому ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», 28.01.2022 року, на адресу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі - УЗПВР) було направлено заяву з проханням надати інформацію стосовно примусового виконання виконавчих листів по справі № 1414/5616/2012, виданих Корабельним районним судом міста Миколаєва по стягненню боргу з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

09.02.2022 року року поштовим зв`язком на адресу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» надійшов лист від 07.02.2022 року за № 5673/20.23-37/15 Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі - районний ВДВС) у якому зазначено, що 19.01.2015 року районним ВДВС було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу № 41090981 на підставі п. 7 ч. І ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 18.02.2022 року виконавчий лист не перебуває на виконанні в органах державної виконавчої служби чи на виконанні у приватних виконавців.

В кредитній справі, яку було передано від ПАТ «КБ «НАДРА» до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», виконавчий лист Корабельного районного суду міста Миколаєва по справі № 1414/5616/2012 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 у розмірі 928 290,86 гривень (акт від 12.03.2021 року огляду матеріалів кредитної справи № 08/10/2007/840 К 2986 від 25.10.2007 року) був відсутній.

Про існування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу № 41090981 від 19.01.2015 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» стало відомо із листа від 07.02.2022 року за № 5673/20.25-37/15 районного ВДВС. Копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачу № 41090981 від 19.01.2015 року та докази направлення останньої разом з виконавчим документом на адресу стягувана надано не було.

Вважав, що враховуючи те, що строк пред`явлення виконавчого документа у цій справі переривався пред`явленням до виконання, рішення суду виконано не було, а стягувач (ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп») дізнався про постанову про повернення виконавчого документа стягувачу № 41090981 від 19.01.2015 року лише 09.02.2022 року (після отримання листа від 07.02.2022 року за № 5673/20.23-37/15 районного ВДВС), перебіг строку пред`явлення такого документа до виконання починається заново з 09.02.2022 року (отримання стягувачем інформації про вчинення державним виконавцем відповідної дії - винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання), і становить три роки, тобто до 09.02.2025 року.

Відсутність виконавчого листа у стягувача унеможливлює виконання рішення суду у справі № 1414/5616/2012 та порушує права ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», як стягувача.

Посилаючись на вказане, заявник вважав, що звернувся із заявою про видачу дубліката виконавчого документа (боржник: ОСОБА_2 ) в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та просив видати дублікат виконавчого листа по справі № 1414/5616/2012 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованості у розмірі 928 290,86 гривень, стосовно боржника ОСОБА_2 .

В судове засідання учасники справи не з`явились.

Відповідно до ч. 3 ст. 433, ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка сторін не є перешкодою для розгляду заяви видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, вважає, що заява про видачу дубліката виконавчого листа не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.11.2012 року позов ПАТ КБ „Надра до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту - задоволено частково. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Надра заборгованість за кредитним договором № 08/10/2007/840 К-2986 від 25.10.2007р. станом на 19.10.2012 р. в сумі 928 290,86 грн., в т.ч. основний борг у сумі 282 832,46 грн. (еквівалентно 35385,02 доларів США), відсотки по кредиту - 158 845,93 грн. (еквівалентно 19873,13 доларів США), пеня у сумі 441 000,00 грн., штраф у сумі 31972 грн. (еквівалентно 4000 доларів США), комісія в сумі 13640,46 грн. (еквівалентно 1706,55 доларів США). Також на користь ПАТ КБ Надра з відповідачів стягнуто по 1 609,50 гривень судового збору з кожного.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 07 грудня 2012 року.

Стягувачу по справі були видані виконавчі листи для пред`явлення їх на примусове виконання з метою подальшого виконання рішення суду.

Ухвалою Корабельного районного суд м. Миколаєва від 05.08.2021 року у цивільній справі № 1414/5616/2012 за позовом ПАТ КБ „Надра до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості замінено стягувача з ВАТ "Комерційний банк "Надра" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Дніпрофінансгруп".

Вказана ухвала суду набрала законної сили 21.08.2021 р. та направлена на поштову адресу стягвача ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп".

Згідно з інформацією, наданою Корабельним відділом Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за вих. № 5673 /20.23-37/15 від 07.02.2022, встановлено, що згідно пошуку ВП/ВД (спецрозділ) виконавчий документ по справі № 2/1414/2428/2012 (1414/5616/2012), виданий Корабельним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь ПАТ Комерційний банк «Надра» у розмірі 928290,86 грн, перебував на виконанні у Корабельному відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за номером АСВП 41090981.

09.12.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

19.01.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ч. І ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження (боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку).

Іншої інформації при перевірці журналу вхідної кореспонденції, згідно даних АСВП (Пошук ВП/ВД (архів) у Відділі не виявлено.

З названого вбачається, що первісний стягувач ПАТ КБ «НАДРА» скористався своїм правом та пред`явив виконавчий лист по справі № 1414/5616/2012 за рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.11.2012 року про стягнення заборгованості за договором кредиту з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ „Надра.

Згідно з статтею 22 Закону України Про виконавче провадження (Закон № 606-XIV від 21 квітня 1999 року), що діяв на час прийняття державним виконавцем рішення про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для:

1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення;

2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення;

3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ст. 23 вказаного Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Отже, з моменту прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа по справі № 1414/5616/2012 про стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості, первісний стягувач мав строк тривалістю в 1 рік, тобто до 19.01.2016 р., для повторного пред`явлення виконавчого листа до державної виконавчої служби з метою подальшого виконання рішення суду по зазначеній справі.

Матеріали справи не містять відомостей про звернення первісного стягувача, представника ПАТ КБ «НАДРА», в тому числі в особі уповноваженої на ліквідацію банку особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, або поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відносно боржника ОСОБА_2 , оскільки такий строк закінчився ще до укладення договору № GL48N718070_I_4 про відступлення права вимоги, тобто до 21 липня 2020 року.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»),

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Як вже зазначалося судом, згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.11.2012 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, відповідно до ч. 1 ст. 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно - правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № З-рп/2001).

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений в постановах Верховного Суду у від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13, від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 242/2375/16-ц, від 15 жовтня 2020 року у справі № 202/20331/13-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно з підпунктом 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі N 2-836/11 (провадження N 14-308цс19) зроблено висновок, що "стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч. 1 ст. 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у ч. 1 ст. 329 ГПК України).

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви".

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

З аналізу вказаних процесуальних норм вбачається, що обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або поновлення такого строку за рішенням суду.

Необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність поважних причин такого пропуску.

Такі причини (обставини) повинні бути об`єктивною перешкодою для особи, на користь якої винесено судовий акт, і яка вчиняє дії для отримання виконавчого документа та його пред`явлення до виконання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 2а-12192/09/0470, від 06 червня 2018 року у справі № 2-12537/10 від 31 січня 2019 року у справі № 490/9519/15-ц.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) 03 квітня 2008 року, встановив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 41 рішення).

Як вже зазначалося судом, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 1414/5616/2012 щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором сплив 19.01.2016 р. Будь-які докази поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суду не надані.

Суд доходить висновку, що недбале ставлення до процесуальних обов`язків з боку стягувача за таких обставин не може виправдовувати пропуск відповідних процесуальних строків, оскільки фактично покладає надмірний тягар на боржника.

Суд враховує, що згідно з рішенням ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З матеріалів справи вбачається, що первісним кредитором ПАТ «КБ «НАДРА» і особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженою на його ліквідацію, не було вжито всіх заходів, щоб з розумним інтервалом часу подати виконавчий лист до виконання, та цікавитись провадженням у справі за власним позовом і вчасно пред`явити виконавчий лист до виконання. Сам заявник, який є правонаступником ПАТ «КБ «НАДРА», не ставить перед судом питання щодо поновлення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, помилково вважаючи, що строк пред`явлення даного виконавчого листа до виконання не пропущений.

Будь-яких інших доказів про те, що строк для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання переривався, матеріали справи не містять.

За такого, суд дійшов висновку, що строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання по справі № 1414/5616/2012 щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором сплив.

З аналізу процесуальних норм вбачається, що обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або поновлення такого строку за рішенням суду.

Враховуючи, що строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд залишає заяву ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 12, 76-81, 433, 353, 354 ЦПК України та п. 17.4 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», зацікавлена особа: ОСОБА_1 , про видачу дубліката виконавчого листа по справі №1414/5616/2012 про стягнення з ОСОБА_2 боргу залишити без задоволення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Я.А. Чернявська