ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2316/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Сирбул О.Ф.

з участю: секретаря судового засдіання - Лаптєвої Ю.М.,

представника позивача - Вегери А.С.

представника відповідача - Цимбалістого Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання представника відповідача Офісу Генерального прокурора про закриття провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Офісу Генерального прокурора, третя особа: ОСОБА_2 , Головний державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ченківський Олексій Онуфрійович, про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в:

У проваджені Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом особа: ОСОБА_2 , Головний державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ченківський Олексій Онуфрійович, про зняття арешту з майна.

Так позивач звертаючись до суду із позовом просив суд зняти арешт з нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_2 накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно, серія та номер: К.С. №49/2833, виданої 28.01.2010 Генеральною прокуратурою України, ст. слідчим в ОВС Генеральної прокуратури України старшим радником юстиції Сілін В.В.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2019 у справі №910/13933/18 за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення 200 000,00 грн. стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 200000,00 грн. (двісті тисяч гривень 00 копійок) основного боргу та 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок) судового збору. Дане рішення суду залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2019. 14.05.2019 Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на підставі наказу Господарського суду міста Києва у справі №910/13933/18 відкрито виконавче провадження №59095917 про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь АТ КБ "ПриватБанк" суми в розмірі 203000,00 грн. 21.01.2020 року виконавче провадження було передано до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), державний виконавець - Ченківський Олексій Онуфрійович.

У ході вчинення виконавчих дій державним виконавцем встановлено те, що боржнику ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка, реєстраційний/кадастровий номер :90:587:0079, площею 0,06 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою державного виконавця від 06.08.2019 виявлене майно описано та на нього накладено арешт. Станом на сьогодні рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2019 у справі №910/13933/18 не виконано, проте реалізація нерухомого майна боржника в рахунок погашення боргу та виконання рішення суду наразі не неможливою, оскільки цьому перешкоджає арешт нерухомого майна боржника, накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно, серія та номер: К.С. №49/2833, виданої 28.01.2010 Генеральною прокуратурою України, ст. слідчим в ОВС Генеральної прокуратури України старшим радником юстиції Сілій В.В.

Як наслідок існування арешту, накладеного постановою слідчого у 2010 році, перешкоджає виконанню рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2019 у справі №910/13933/18, порушує право позивача на отримання коштів, належних йому за цим рішенням, шляхом звернення стягнення як на виявлене майно боржника, так і на майно, яке може бути виявлено в подальшому.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.09.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача надійшов відзив на позов, який протокольною ухвалою суду від 31.03.2021 долучений до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник відповідача Цимбалістий Т.О. проти задоволення позовних вимог заперечував та заявив клопотання про закриття провадження у справі з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та закриття провадження у справі та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали у справі, приходить до висновку, що клопотання представника відповідача підлягає задоволенню, а провадження підлягає закриттю, з наступних підстав.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, арешт на земельну ділянку кадастровий номер :90:587:0079, площею 0,06 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , накладений на майно особи - ОСОБА_2 , в період дії КПК України 1960 року (постанови про накладення арешту на майно, серія та номер: К.С. №49/2833, видана 28.01.2010 Генеральною прокуратурою України, ст. слідчим в ОВС Генеральної прокуратури України старшим радником юстиції Сілін В.В.), кримінальна справа №49/2833 не передана до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року.

Тобто у правовідносинах, з приводу яких звернувся до суду позивач, кримінальне провадження не завершено. Згідно відомостей з наданих суду, зазначена кримінальна справа № 49-2833 з 17.05.2018 перебуває в провадженні слідчого відділу Обухівського РВ ГУ НП В Київській області. З моменту набуття КПК України в редакції 2012 відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань у казаній кримінальній справі не вносились. Разом з тим, підозра відносно ОСОБА_2 не складалась та не вручалась. Обвинувальний акт відносно вказаної особи до суду не скеровувався.

Крім цього, згідно відповіді Київської обласної прокуратури від 05.10.2021 судом встановлено, що у кримінальній справі № 49-2833 містяться документи щодо визнання спірної земельної ділянки речовим доказом.

Відповідно до висновків викладених в п. 21.4 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року при розгляді справі №727/2878/19, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі №335/12096/15-ц, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі №461/233/17 та від 07 листопада 2018 року у справі №296/8586/16-ц.

Разом з тим, у разі якщо спірне майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, клопотання про звільнення майна з-під арешту повинно розглядатись слідчим суддею за місцем досудового розслідування у кримінальному провадженні або судом під час судового розгляду. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 24.04.2018 у справі № 202/5044/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною першою статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу).

Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

Тобто, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Таким чином, оскільки у даному випадку судом встановлено, що арешт на земельну ділянку, було накладено постановою слідчого Генеральної прокуратури України від 28.01.2010, в межах кримінальної справи, розпочатої у період дії КПК України 1960 року і такої, що на сьогоднішній день досудове розслідування триває, то зняття такого арешту не може бути предметом позову у цивільному судочинстві та це питання слід вирішувати за правилами КПК України 2012 року.

Враховуючи висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду, положення п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд вважає, що провадження по справі слід закрити, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тим самим задовольнивши клопотання представника відповідача.

Керуючись ст.ст. 255, 258-261, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Клопотання - задовольнити.

Провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Офісу Генерального прокурора, третя особа: ОСОБА_2 , Головний державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ченківський Олексій Онуфрійович, про зняття арешту з майна - закрити.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя: