Справа № 139/595/21
Провадження № 2/139/183/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 липня 2022 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В. з участю:
та секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку спільною власністю подружжя, -
Сторони з 06 жовтня 1992 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням виконавчого комітету Котюжанівської сільської ради Вінницької області № 20 від 11 грудня 1992 року відповідачу було виділено земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва індивідуального житлового будинку та громадських побутових будівель, що по АДРЕСА_1 . Під час спільного життя подружжя побудувало на земельній ділянці житловий будинок та необхідні господарські споруди та з 1998 року фактично експлуатують об`єкт нерухомості за призначенням.
З 29 травня 2020 року шлюб між сторонами припинено. В добровільному порядку розділити об`єкт нерухомого майна позивач не бажає, також вона не реєструє право власності на цей житловий будинок та господарські споруди.
19 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Мурованокуриловецького районного суду з позовом про визнання земельної ділянки для будівництва житлового будинку та громадських побутових будівель по АДРЕСА_2 та розміщених на ній житлового будинку і господарських будівель спільною сумісною власністю подружжя та про визнання за ним права на 1/2 частину цих об`єктів нерухомості.
Ухвалою від 09 серпня 2022 року (а.с. 71) позов прийнято до розгляду суду і призначено підготовче провадження.
Під час підготовчого провадження:
-25 серпня 2021 року представник відповідач - адвокат Вітюк Володимир Васильович (а.с. 76) подав до суду відзив на позов. Аргументи сторони відповідача зводяться до критики тексту та вимог позивача і висловлена можливість завершити спір мировою угодою. (а.с. 77-78);
-перше підготовче засідання 25 серпня 2021 року було відкладено з врахуванням думки відповідача ОСОБА_3 про часткове визнання позовних вимог (в частині, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя) та про можливість врегулювання спору у позасудовому порядку;
-ухвалою суду від 20 вересня 2022 року (а.с. 87-88) у підготовчому засіданні задоволено клопотання представника позивача (а.с. 66) про призначення судової будівельно-технічної експертизу та зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта;
-Після отримання висновку експерта (а.с. 96-152), 22 березня 2022 року провадження у справі поновлено зі стадії підготовчого провадження (а.с. 154).
Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 26 травня 2022 року (а.с. 165) підготовче провадження було закрито та призначено розгляд справи по суті.
Судове засідання 12 липня 2022 року було відкладено, чим було частково задоволено заяву відповідача (а.с. 170).
В судове засідання 26 липня 2022 року позивач не з`явився, однак, у п. 7 позовної заяви викладено клопотання про розгляд справи за його відсутності.
На підставі такого клопотання та з врахуванням положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом постановлено ухвалу про розгляд справи за відсутності позивача.
Представник позивач адвокат Майструк Наталія Романівна (а.с. 36-37) в судове засідання не з`явилася і не повідомила про причину неявки, хоча належним чином була повідомлена про час і місце судового засідання (а.с. 172).
З урахуванням положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явилася вдруге, хоча кожного разу належним чином була повідомлена про час і місце судового розгляду (а.с. 169, 174). 18 липня 2022 року через канцелярію суду ОСОБА_4 подала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з її від`їздом на лікування з 19 до 31 липня ц.р. (а.с. 173). В той же час, будь-яких доказів про поважність причини неявки до суду відповідач не надала.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Керуючись цією нормою цивільного процесуального законодавства, суд постановив ухвалу про розгляд справи за відсутності відповідача з постановленням заочного рішення.
Розглянувши справу, дослідивши та оцінивши надані сторонами та здобуті судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного:
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом достеменно встановлено:
1)Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі із 06 жовтня 1992 року до 29 травня 2020 року. Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 28 квітня 2020 року у цивільній справі № 139/143/20, яке набрало законної сили 29 травня 2020 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 28-29);
-інвентаризаційною справою № 3 на будинок АДРЕСА_2 (а.с. 9-18);
-висновком експерта № 640 від 11 березня 2022 року (а.с. 96-152), відповідно до якого встановлено, що будинок закінчено будівництвом у 1998 році, що стан його готовності становить 100%, що він є нерухомим майном і що це нерухоме майно в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів України з питань будівництва щодо об`ємно-планувальних рішень та технічного стану конструктивних елементів.
4)Право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 не зареєстровано. Ця обставина стверджується довідкою № 262 від 21 серпня 2020 року КП «Могилів-Подільське МБТІ» (а.с. 22), а також визнається відповідачем, про що зазначено у п. 5 відзиву на позов (а.с. 77).
Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 вересня 2020 року по справі № 686/6365/15-ц.
Відповідно до частини 4 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з нормою статті 125 Земельного кодексу України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.
Висновком експерта № 640 від 11 березня 2021 року (а.с. 97-152) за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи однозначно і обґрунтовано доведено твердження позивача про те, що об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_2 являє собою нерухоме майно, ступінь будівельної готовності цього незавершеного будівництвом об`єкту становить 100%, а будівлі, що входять до складу об`єкту відповідають вимогам нормативно-правових актів України з питань будівництва щодо об`ємно-планувальних рішень та технічного стану конструктивних елементів і готові до експлуатації за їх функціональним призначенням.
Цим висновком експерт також пропонував технічно можливі варіанти виділення половини майна в натурі. Однак, позивач не ставив вимогу про таке, а лише просив визнати за ним право на половину нерухомого майна (земельної ділянки і житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями).
З врахуванням приписів Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Сімейного кодексу України, наведених вище висновків експерта у цій конкретній справі, практики Верховного Суду з подібних правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права на 1/2 частину домоволодіння та відповідну частину земельної ділянки.
Отже, позов ОСОБА_1 підлягає до повного задоволення.
Відповідно до ксерокопії паспорта громадянина України (а.с. 80) та свідоцтва про шлюб (а.с. 79) відповідач своє прізвище ОСОБА_6 з 09 жовтня 2020 року змінила на прізвище ОСОБА_7 .
Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.
ОСОБА_1 при зверненні до суду з цим позовом сплатив 1 377 гривень судового збору (а.с. 32, 75), його вимога задоволена, а тому судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають компенсації з відповідача у повному розмірі.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (п. 1 і п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Виходячи із приписів ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката включають в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, суми компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлених умовами договору про надання правничої допомоги.
Наданими стороною позивача документами, зокрема, квитанцією до прибуткового касового ордера № 5 від 25.03.2021 (а.с. 34), додатком № 1 до договору від 25.03.2021 (а.с. 35), ордером (а.с. 36) та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 37) доведено, що ОСОБА_1 на правничу допомогу адвоката витратив 4 100 гривень. Такий розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом роботи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт .
Керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70 СК України, ст.ст. 15, 331, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 223, 264, 265, 281-282, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання житлового будинку спільною власністю подружжя задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: ___________