Справа № 357/278/22 Головуючий в суді І інстанції Кошель Б. І.
Провадження № 22-ц/824/6312/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Опора 2» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2022 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовував доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду, ухваленим з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, з огляду на те, що у даній справі та справі №357/10097/20 різні підстави подання позовних заяв.

Вказував, що при розгляді справи №357/10097/20 питання про наявність чи відсутність у позивача майнових прав не вирішувалося, а прийняті рішення стосувалися лише необхідності дотримання сторонами порядку узгодження тексту акту приймання-передачі.

Тому, вказував, що наступне направлення листів від 30.11.2021 року та 13.12.2021 року разом зі своїм варіантом акту прийому-передачі приміщення відповідачу, свідчить про виникнення нових обставин (фактичних підстав) для подачі вказаного позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Опера 2» про захист прав споживачів відмовлено, тобто позивач у даній справі повторно звернувся до суду із позовом до того ж відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Опера 2» про захист прав споживачів, мотивуючи його тим, що 24 листопада 2017 року з метою придбання для особистих потреб нежитлового приміщення (комори), він уклав з відповідачем договір №78, яким передбачено, що відповідач бере на себе зобов`язання щодо організації будівництва багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 , здати об`єкт в експлуатацію та передати позивачу приміщення (комору), між другим і третім поверхом, проектною площею 4,20 кв. м., а також всі документи, необхідні йому для реєстрації права власності.

Вказував, що він виконав свої зобов`язання вчасно, у повному обсязі та належним чином.

Відповідно до п. 4.2.1. Договору, відповідач зобов`язався не пізніше 15 календарних днів з моменту введення будинку в експлуатацію, отримання документу, що підтверджує присвоєння будинку адреси та сплати внеску (за наслідками технічної інвентаризації), передати позивачу за актом прийому-передачі приміщення.

Також, відповідач зобов`язався передати позивачу довідку про внесення пайового внеску у повному обсязі та всі інші документи, необхідні для оформлення права власності на приміщення (п.1.1., 2.9., 3.1.7., 8.2.Договору).

Позивач зазначав, що кінцевий строк передачі приміщення сплив 10 вересня 2020 року, проте, своїх зобов`язань відповідач не виконав, приміщення і документи необхідні для реєстрації права власності йому не передав.

Виходячи з вищевикладеного, ОСОБА_1 просив визнати за ним майнові права на нежитлове приміщення комору АДРЕСА_2 .

Разом з тим, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року, по цивільній справі №357/10097/20 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Опера 2» про захист прав споживачів відмовлено.

Підставою для відмови у задоволенні позову у справі №357/10097/20 вказано, що в п. 8.6 договору встановлено обов`язок сторін досягти згоди по всіх спірних моментах, і лише після недосягнення згоди, вирішувати спір в судовому порядку, а тому при розгляді справи №357/10097/20 питання про наявність чи відсутність у позивача майнових прав не вирішувалося, а прийняті рішення стосуються лише необхідності дотримання сторонами порядку узгодження тексту акту приймання-передачі.

Тому, позивач вказував що наступне направлення листів від 30.11.2021 року та 13.12.2021 року разом зі своїм варіантом акту прийому-передачі приміщення відповідачу, свідчить про виникнення нових обставин (фактичних підстав) для подачі вказаного позову.

Згідно п. 2 ч. 1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 345/284/16-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки з матеріалів справи вбачається, що в даній справі, що є тотожною зі справою №357/10097/20, наявний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а відтак суд першої інстанції правомірно відмовив у відкритті провадження у справі.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про те, що є таке, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є законними та обґрунтованими, а тому відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

При цьому посилання апелянта на те, що ним додатково направлено відповідачу акти приймання-передачі, в редакції, запропонованій позивачем, не спростовує даного факту та не зумовлює новий спір, оскільки сторони справи, предмет і підстави позову лишилися тотожними.

Крім того, у рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2020 року у справі №357/10097/20 суд дійшов висновку, з яким погодився і Київський апеляційний суд, про відмову ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог в частині визнання за ним майнових прав на нежитлове приміщення, в зв`язку з їх безпідставністю, оскільки матеріалами справи підтверджується те, що відповідач вчинив всі необхідні дії, спрямовані на передачу ОСОБА_1 нежитлового приміщення, всіх відповідних документів і ключів та не заперечував проти підписання акту приймання-передачі нежитлового приміщення.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 374, 375 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: