Справа № 565/561/22
Провадження № 2/565/302/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2022 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бренчук Г.В., за участю секретаря судового засідання Щур Н.О., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 50 000 грн. заборгованості за договором позики.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що позивачем 13 лютого 2020 року, було надано відповідачу в позику кошти в сумі 50 000 грн. на строк до 13 травня 2022 року. Кошти відповідач отримав, що особисто підтвердив в розписці. Попри взяте на себе зобов`язання повернути суму позичених коштів в повному обсязі терміном до 13 травня 2022 року відповідач, станом на момент подачі позовної заяви, не здійснив повернення коштів, які були предметом договору позики. Бездіяльність відповідача щодо неповернення позики порушує право позивача та суперечить її законним інтересам, тому вона звернулась до суду з метою відновлення своїх прав та захисту своїх інтересів.

Ухвалою суду від 02 червня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи призначено на 27 червня 2022 року.

27 червня 2022 року розгляд справи відкладено на 08 липня 2022 року за клопотанням відповідача.

Представник позивача адвокат Волощук П.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та з підстав, викладених у позові, просив суд задовольнити позов повністю.

Відповідач відзиву на позов не подав, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Факт написання розписки відповідач не оспорює, підтвердив що дана розписка дійсно ним написана власноручно, однак зазначив, що грошових коштів за даною розпискою він не отримував, розписку написав під тиском. Пояснив, що у магазині, де він працював виявили відсутність 36 змішувачів. ОСОБА_4 , директору магазину, відповідач пояснив, що не брав змішувачі, однак директор сказав написати розписку. ОСОБА_4 диктував йому що писати а він писав, оскільки злякався, грошей не отримував. ОСОБА_3 була адміністратором магазину, тому ОСОБА_4 сказав писати розписку на її ім`я.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до розписки від 13 лютого 2020 року ОСОБА_2 отримав 13 лютого 2020 року у позику від ОСОБА_3 грошові кошти в позику в сумі 50 000 грн. 00 коп.

Вказану суму коштів ОСОБА_2 зобов`язувався повернути в повному обсязі до 13 травня 2022 року.

Письмових доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів у встановлений в розписці строк відповідачем не надано.

Позивачем надано суду оригінал розписки. Факт написання розписки відповідачем визнається.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передання грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує не тільки факт укладення договору позики та зміст його умов, але й факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 753/1349/20.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК).

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Доводи відповідача, що він не отримував грошові кошти за розпискою, а вказана розписка написана ним під тиском ОСОБА_4 не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення ОСОБА_2 50 000 грн. 00 коп. заборгованості за договором позики є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

За правилами ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору.

Керуючись статтями 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 50 000 грн. заборгованості за договором позики, 992 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне рішення складено 11 липня 2022 року.

Суддя Г.В.Бренчук