Справа № 345/2618/20
Провадження № 22-ц/4808/456/22
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Шандалович В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», представника ОСОБА_1 - адвоката Іваніва Олега Богдановича на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене суддею Онушканичем В.В. 21 грудня 2021 року в м. Калуші, повний текст якого складено 28 грудня 2021 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності договору фінансового лізингу, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про застосування наслідків недійсності договору фінансового лізингу,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності Договору фінансового лізингу №00009480 від 30.01.2014 року. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило зобов`язати ОСОБА_1 повернути ТОВ «Порше Лізинг Україна» транспортний засіб - легковий автомобіль VW Passat B7 2.0 І TDI № НОМЕР_1 , 2013 року випуску, а також відшкодувати на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» вартість користування вказаним транспортним засобом за період з 10.02.2014 року по 23.07.2021 року в сумі 1075206,29 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 30.01.2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про фінансовий лізинг №00009480 з додатками, а саме: додатковою угодою до договору, графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів та загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу. У відповідності до умов даного Договору ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало ОСОБА_1 у користування об`єкт лізингу легковий автомобіль VW Passat B7 2.0 І TDI № НОМЕР_1 , 2013 року випуску, вартість якого еквівалентна 33700,00 доларів США, а відповідач зобов`язався прийняти даний об`єкт та сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення відповідних платежів згідно графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав. Однак відповідач перестав виконувати свої грошові зобов`язання, у зв`язку з чим 29.10.2015 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» направив йому вимогу про сплату заборгованості, повернення об`єкту лізингу та повідомлення про відмову від Договору. Згідно умов Договору такий вважається розірваним на 10-ий день з дня надіслання такого повідомлення.

У зв`язку з неповерненням автомобіля ТОВ «Порше Лізинг Україна» зверталося з відповідним позовом до суду.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 10.05.2019 року задоволено позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг. Проте рішенням Івано-Франківського апеляційного суду від 07.10.2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог з підстав нікчемності договору фінансового лізингу.

Приймаючи до уваги те, що відповідач отримав та користувався автомобілем на виконання недійсного правочину, позивач вважає, що слід застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути на його користь з відповідача вартість користування автомобілем за цінами, які існують на момент відшкодування. Зазначав, що до цього часу вищевказаний автомобіль не повернутий, від його повернення відповідач ухиляється.

Користування майном мало місце з 10.02.2014 року по 23.07.2021 року. Згідно звіту про огляд, виконаного ТОВ «Гео Фінанс Груп», ймовірна вартість оренди вказаного транспортного засобу за вказаний період могла скласти 1075206,29 грн.

Також відповідно до вимог ст. 216 ЦК України ОСОБА_1 зобов`язаний повернути ТОВ «Порше Лізинг Україна» транспортний засіб як такий, що був отриманий на виконання недійсного правочину.

02.09.2020 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про застосування наслідків недійсності договору фінансового лізингу, в обґрунтування якого зазначив, що він сплачував за Договором фінансового лізингу від 30.01.2014 року в користь Товариства грошові кошти відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, який являвся додатком до даного Договору.

Так, відповідно до даного графіку він сплатив Товариству грошові кошти з часу укладення договору фінансового лізингу - 30.01.2014 року до часу припинення виплат 15.08.2015 року в сумі 240321,28 грн., які просить стягнути з останнього, зважаючи на нікчемність договору фінансового лізингу.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 21 грудня 2021 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

ТОВ «Порше Лізинг Україна» та представник ОСОБА_1 - адвокат Іванів О.Б. подали апеляційні скарги на дане рішення суду.

Представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні первісного позову. Зазначає, що висновки, зроблені судом першої інстанції є передчасними, помилковими та не ґрунтуються на матеріалах справи, чим порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставою для зміни рішення.

Зазначає, що оскільки відповідач отримав та користувався автомобілем на виконання договору фінансового лізингу, слід було застосувати наслідки недійсності такого правочину та стягнути з нього вартість такого користування за цінами, які існують на момент відшкодування відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, а також повернути таке майно. До цього часу автомобіль не повернутий, відповідач від його повернення ухиляється, тому таке користування має місце з 10.02.2014 року по 23.07.2021 року. Натомість суд не надав обґрунтування відсутності підстав для стягнення з ОСОБА_1 плати за користування автомобілем.

Просить рішення суду в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове, яким первісний позов ТОВ «Порше Лізинг Україна» задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Іванів О.Б. оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову.

Вважає, що судом помилково застосовано позовну давність до даної вимоги, оскільки з початку укладення Договору фінансового лізингу від 30.01.2014 року, на виконання якого ОСОБА_1 сплачував платежі, йому не було відомо про те, чи наявні у ТОВ «Порше Лізинг Україна» права для його укладення і який порядок укладення такого договору.

Оскільки рішенням Івано-Франківського апеляційного суду від 07.10.2019 року відмовлено у задоволенні позову Товариства до нього про стягнення заборгованості та збитків за договором про фінансовий лізинг з підстав нікчемності вказаного договору, то саме 07.10.2019 року йому стало відомо про порушення його прав як споживача з боку Товариства.

Таким чином строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом ним не пропущено.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати в оскарженій частині та ухвалити нове, яким зустрічний позов задовольнити.

Представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому, зокрема, зазначає, що відповідач сплачував рахунки, які виставлялися позивачем, саме у національній валюті. Тому безпідставною є вимога відповідача у зустрічному позові про стягнення сплачених платежів із застосуванням еквіваленту іноземної валюти долару США за обмінним курсом станом на дату платежу. Щодо застосування строків позовної давності вказує, що такий строк для зустрічного позову минув, а посилання на його обчислення з дати прийняття постанови Івано-Франківського апеляційного суду у справі №345/3770/16 є безпідставним, оскільки відповідач знав про сплати, вносив платежі, а тому був обізнаний про стан своїх майнових прав. Крім того він просить стягнути сплачені платежі за період з 30.01.2014 року по 15.08.2015 року, і виходячи з дати останнього такого платежу строк позовної давності сплив в 2018 році. А позовом до суду ОСОБА_2 звернувся 02.09.2020 року. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу позивача до суду не надходив.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» - адвокат Цибульський В.В. подану ним апеляційну скаргу підтримав, щодо задоволення апеляційної скарги відповідача заперечив.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Іванів О.Б. в судовому засіданні апеляційного суду просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу, апеляційну скаргу ТОВ «Порше Лізинг Україна» залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30.01.2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» як лізингодавцем та ОСОБА_1 як лізингоодержувачем було укладено Договір про фінансовий лізинг №00009480, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало ОСОБА_1 у користування об`єкт лізингу (транспортний засіб VW Passat B7 2.0 І TDI 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 ), вартість якого еквівалентна 33700,00 доларів США, строком на 60 місяців, зі сплатою авансового платежу еквівалентному 5055,00 доларів США, адміністративного платежу еквівалентного 505,50 доларів США, та 50 лізингових платежів еквівалентних 783,82 долари США. Відповідач зобов`язався прийняти об`єкт лізингу та сплатити вказану суму коштів за договором, шляхом здійснення відповідних платежів згідно графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування). Також відповідно до умов даного Договору усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях. Лізингоодержувач придбаває об`єкт лізингу після завершення погодженого строку лізингу за купівельною ціною, визначеною лізингодавцем (т. 1, а.с. 7-12).

Того ж дня, 30.01.2014 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» придбало у ТОВ «Алекс-ІФ» автомобіль Passat B7 середній клас 910483 Passat Limousine Trend дизельний 2 л, 140 к.с., 6-ступ МКП/4, № кузова НОМЕР_1 за 239831,67 грн. (т. 1, а.с. 16-21).

Згідно з Актом прийому-передачі від 10.02.2014 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало, а ОСОБА_1 прийняв об`єкт лізингу - автомобіль VW Passat B7 2.0 І TDI 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (т. 1, а.с. 25).

07.05.2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору про фінансовий лізинг від 30.01.2014 року №00009480, якою змінено термін дії договору на 84 місяці; складено новий графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (т. 1, а.с. 27-33).

На виконання умов зазначеного Договору про фінансовий лізинг ОСОБА_1 сплачено з 30.01.2014 року по 15.08.2015 року лізингових та авансового платежів в загальній сумі 240321,28 грн.

Встановлено також, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 07.10.2019 року по справі №345/3770/16-ц скасовано рішення Калуського районного суду від 10.05.2019 року та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до Договору про фінансовий лізинг, оскільки такий укладений без додержання вимоги закону про обов`язкове нотаріальне посвідчення, а отже є нікчемним (т. 1, а.с. 60-65, 68-71).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, з огляду на преюдиційність постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 07.10.2019 року, факт нікчемності Договору фінансового лізингу від 30.01.2014 року, який укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 , не підлягає доказуванню в межах розгляду даної справи.

Також в даній справі встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. 24.06.2016 року було вчинено виконавчий напис №1375 про повернення об`єкта лізингу за невиплачені лізингові платежі в період з 16.08.2015 року по 16.10.2015 року (т. 1, а.с. 104).

Державним виконавцем Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ в місті Києві 08.07.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового повернення об`єкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса №1375 від 24.06.2016 року, а 29.07.2016 року винесено постанову про розшук даного автомобіля (т. 1, а.с. 105, 106).

Транспортний засіб не було знайдено та не повернуто його позивачу (т. 1, а.с. 63).

Відповідно до копії витягу з ЄРДР від 05.10.2016 року Червоноградським відділом поліції ГУ НП у Львівській області зареєстроване кримінальне провадження №0002061 за ч. 1 ст. 289 КК України за фактом незаконного заволодіння автомобілем VW Passat B7 2.0 І TDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 107).

Згідно представленої позивачем копії Звіту про огляд цінових тенденцій на орендні ставки на транспортний засіб VW Passat B7 2.0, 2013 року випуску, що були станом з 10.02.2014 року по 10.02.2020 року та з 10.02.2014 року по 23.07.2021 року, складеного на замовлення ТОВ «Порше Лізинг Україна» ТОВ «ГЕОФІНАНС ГРУП», ймовірна вартість оренди майна за період з 10.02.2014 року по 10.02.2020 року могла скласти 35107 доларів США, що станом на дату дослідження 23.07.2021 року становить 954611,99 грн.; ймовірна вартість оренди майна за період з 10.02.2014 року по 23.07.2021 року могла скласти 39542 доларів США, що станом на дату дослідження 23.07.2021 року становить 1075206,29 грн. (т. 2, а.с. 10-44).

Відмовляючи в задоволенні вимог первісного та зустрічного позовів, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на даний час здійснюється примусове виконання виконавчого документа щодо повернення ОСОБА_1 об`єкта фінансового лізингу, то відсутні підстави для повторного захисту прав позивача у цій частині. Тому вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» в частині зобов`язання ОСОБА_1 повернути об`єкт лізингу є безпідставними. Що стосується вимоги позивача про стягнення вартості користування об`єктом фінансового лізингу, то місцевий суд дійшов висновку, що в задоволенні таких вимог за період з 10.02.2014 року до 06.10.2016 року слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності, а за період з 06.10.2016 року по 23.07.2021 року - за безпідставністю, оскільки позивачем не спростовано факту викрадення автомобіля, а отже відсутні підстави для стягнення з відповідача вартості користування ним з 06.10.2016 року. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 суд відмовив у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що Договір про фінансовий лізинг від 30.01.2014 року №00009480, укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) є нікчемний, оскільки сторони не додержалися вимог статей 799 та 806 ЦК України про нотаріальне посвідчення такого договору.

У разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Порше Лізинг Україна» коштів, сплачених ним за нікчемним договором, є обґрунтованими.

Разом з тим, 02.09.2021 року представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» - адвокат Цибульський В.В. подав до суду заяву про застосування строків позовної давності до зустрічного позову ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 128-130).

Відповідно до статей 256, 257, 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (статті 25-254 ЦК України).

Згідно із частинам першою та третьою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, виконання договору лізингу між сторонами розпочалося 10.02.2014 року (з дати укладення Акту прийомі-передачі об`єкта фінансового лізингу). Отже саме з цієї дати розпочався трирічний строк позовної давності для застосування наслідків нікчемного правочину.

Із позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 02.09.2020 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 626-629 ЦК України).

Відповідно до частин другої-четвертої статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно, встановивши, що строк для звернення із позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Місцевий суд, враховуючи вказані норми матеріального права, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, з урахуванням встановлених обставин, обґрунтовано виходив із того, що відносно вимог ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного (недійсного) правочину сплив строк позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено представником ТОВ «Порше Лізинг Україна», що є правовою підставою для відмови у задоволенні такої позовної вимоги.

Наведене відповідає усталеній практиці Верховного Суду, зокрема, постановам від 04.12.2019 року у справі №234/13519/16-ц (провадження №61-14512св18), від 18.03.2020 року у справі №755/612/16-ц (провадження №61-14687св19), від 22.12.2021 року у справі №334/1662/19 (провадження №61-12403св21).

Таких же висновків дійшов Верховний Суд і в постановах від 08.06.2022 року у справі №405/1018/17 (провадження №61-18084св21), від 22.12.2021 року у справі №334/1662/19 (провадження №61-12403св21) у схожих правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що початок строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту, коли він дізнався про порушення свого права з 07.10.2019 року, є необґрунтованими, оскільки протирічать приписам частини третьої статті 261 ЦК України.

Що стосується вимог позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» про зобов`язання повернути об`єкт лізингу, а також відшкодувати вартість користування ним за період з 10.02.2014 року по 23.07.2021 року в сумі 1075206,29 грн., то слід зазначити наступне.

Так, судом встановлено, що 08.07.2016 року державним виконавцем Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ в місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового повернення об`єкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса №1375 від 24.06.2016 року, а 29.07.2016 року - постанову про розшук даного автомобіля (т. 1, а.с. 104-106).

Доказів закінчення такого виконавчого провадження матеріали справи не містять.

Крім того, встановлено, що за заявою ОСОБА_1 05.10.2016 року Червоноградським відділом поліції ГУ НП у Львівській області зареєстроване кримінальне провадження №0002061 за ч. 1 ст. 289 КК України за фактом незаконного заволодіння автомобілем VW Passat B7 2.0 І TDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 107).

Таким чином позивач вже реалізував своє право на повернення об`єкта лізингу. А на даний час цей автомобіль вибув з користування відповідача, перебуває в розшуку, в тому числі за зверненням позивача.

Отже суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» про зобов`язання повернути об`єкт лізингу є безпідставними.

Також судом вірно враховано, що за змістом частини першої статті 1212 ЦК України оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику.

Однак оскільки автомобіль VW Passat B7 2.0 І TDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , не перебуває в користуванні ОСОБА_1 з 05.10.2016 року, вимога про стягнення таких коштів за період з 05.10.2016 року до 23.07.2021 року також не підлягає до задоволення.

Водночас в частині стягнення коштів на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» за користування предметом лізингу за період з 10.02.2014 року до 05.10.2016 року суд обґрунтовано відмовив у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, про що 18.10.2021 року було заявлено представником відповідача (т. 2, а.с. 146-147).

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги ТОВ «Порше Лізинг Україна» про відсутність обґрунтування відмови у стягненні з ОСОБА_1 плати за користування автомобілем.

Інших доводів, які б давали підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції апелянтами також не наведено. А тому апеляційні скарги ТОВ «Порше Лізинг Україна» та представника ОСОБА_1 - адвоката Іваніва О.Б. слід залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 21 грудня 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», представника ОСОБА_1 - адвоката Іваніва Олега Богдановича залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 21 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 26 липня 2022 року.