Провадження № 2-о/537/38/2022
Справа № 537/901/22
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2022 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Мурашової Н.В.,

за участі секретаря Должаніци В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості, ОСОБА_2 , про встановлення факту припинення дії трудового договору,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст заявлених вимог.

03 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду в окремому провадженні із заявою за участі заінтересованої особи Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості, в якій просить встановити факт припинення дії трудового договору, укладеного 19 червня 2007 року між ним, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , зареєстрованого в Кременчуцькому міськрайонному центрі зайнятості за №1287, з 03 жовтня 2011 року, тобто з часу його працевлаштування на ПП «Автокремінь».

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що 19.06.2007 року між ним та ФОП ОСОБА_2 був укладений трудовий договір, зареєстрований в Кременчуцькому міськрайонному центрі зайнятості за №1287, за яким він прийнятий на посаду водія вантажного автомобіля. Через незначний проміжок часу він припинив трудові відносини з ФОП ОСОБА_2 , навіть у трудовій книжці не було постановлено запис про прийняття на роботу. 03 жовтня 2011 року він працевлаштувався на ПП «Автокремінь». Після цього з 27.03.2017 року по 12.04.2022 року працював на КП «Завод залізобетонних виробів», звідки був звільнений за згодою сторін у відповідності до положень ст.36 КЗпП. Після звільнення він звернувся до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості з метою стати на облік як безробітній. Однак після ознайомлення з наданими документами та перевіркою даних в інформаційній системі, йому було відмовлено у взятті на облік як безробітного у зв`язку з тим, що укладений між ним та ФОП ОСОБА_2 трудовий договір №1287 від 19.06.2007 року вважається не розірваним. При цьому йому стало відомо, що ФОП ОСОБА_3 припинив свою діяльність та знятий з обліку в Єдиному державному реєстрі підприємств та фізичних осіб підприємців. Місце перебування ОСОБА_3 заявнику не відомо. Він звернувся до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості з письмовою заявою щодо можливості зняття з реєстрації трудового договору №1287 від 19.06.2007 року, але отримав роз`яснення щодо необхідності звернення до суду з метою захисту своїх прав. Оскільки відсутність запису про припинення трудових відносин перешкоджає йому стати на облік в Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості, а встановити факт припинення трудових відносин інакше, ніж за рішення суду неможливо, просить суд встановити юридичний факт припинення дії трудового договору.

Рух справи.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.05.2022 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 за правилами окремого провадження, призначено судове засідання, залучено до участі у справі заінтересованою особою ОСОБА_2 , витребувано у Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області відомості щодо стажу роботи та страхового стажу ОСОБА_1 , у Головного управління ДПС у Полтавській області відомості щодо доходів ОСОБА_1 з 19.06.2007 року із зазначенням платника доходів, в тому числі отриманих ним від ФОП ОСОБА_2 , а також відомості щодо зняття з обліку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .

Позиція учасників справи в судовому засіданні.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи. Надав письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, заяву підтримує в повному обсязі.

Заінтересована особа Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості не направив свого представника в судове засідання, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи. Надали заяву про розгляд справи без участі їх представника, не заперечують проти задоволення заяви ОСОБА_1 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

19 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладений трудовий договір, зареєстрований в Кременчуцькому міськрайонному центрі зайнятості за №1287, за яким ОСОБА_1 прийнятий на посаду водія вантажного транспортного засобу із заробітною платою в розмірі 440 грн. за місяць, а з 01.10.2007 року 460 грн.

У трудову книжку серії НОМЕР_1 , заведеної на ім`я ОСОБА_1 , записи про його прийняття та звільнення з роботи ФОП ОСОБА_2 не вносилися.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 03.10.2011 року по 20.03.2012 року працював на посаді машиніста автомобільного крана на Приватному підприємстві «Автокремінь», а з 27.03.2017 року по 12.04.2022 року на посаді водія автотранспортних засобів, назва якої змінена на водія спецтранспорту міксер», на Колективному підприємстві «Завод залізобетонних виробів». Звільнений за згодою сторін на підставі ч.1 ст.36 КЗпП.

Згідно повідомлення Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області від 07.06.2022 року, за даними довідки форми ОК-5, з травня 2001 року по вересень 2011 року та з квітня 2012 року по лютий 2017 року ОСОБА_4 не отримував заробітку для нарахування пенсії.

Згідно повідомлення Головного управління ДПС у Полтавській області від 05.07.2022 року, за даними відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України про суми виплачених доходів, отриманих від податкових агентів, відсутня інформація про доходи ОСОБА_1 з 01.04.2007 року по 02.10.2011 року та з 21.03.2012 року по 26.03.2017 року. По ФОП ОСОБА_2 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем за його рішенням 08.11.2019 року.

18.04.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості з заявою про взяття на облік як безробітного, однак отримав відмову у зв`язку з тим, що не вирішено питання про розірвання трудового договору № 1287 від 19.06.2007 року, укладеного між ним, ОСОБА_1 , та ФОП ОСОБА_2 .

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа, як слідує зі змісту ст.4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 7 ст.19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження, в тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5 роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору.

Пунктом 9 зазначеного Порядку передбачено, що відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Зняття з реєстрації трудового договору у разі його розірвання за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених Кодексом законів про працю України,за відсутності працівника, проводиться у строк, зазначений в абзаці першому цього пункту, за умови подання фізичною особою (або дорученням уповноваженою нею особою): примірника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації і з зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; копій документів, що підтверджують: надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). У разі коли вручити поштове відправлення неможливо, подаються копії підтвердних документів; проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. У цьому випадку центр зайнятості повідомляє працівника про зняття з реєстрації трудового договору.

Крім того, згідно з п. 11 Порядку відповідальна особа центру зайнятості інформує Пенсійний фонд у встановленому порядку про реєстрацію (зняття з реєстрації) трудового договору між фізичною особою - підприємцем або іншою фізичною особою та працівником не пізніше наступного робочого дня після її проведення.

У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Враховуючи порушення права заявника на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.

Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.

За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає.

Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» («Vyerentsov v. Ukraine», заява «№ 20372/11, § 65))

Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно підкреслює цінність та важливість дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, запобігатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися правова визначеність та повага до суду. В той же час «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic, заява № 47273/99, § 50-51, 69); «Волчі проти Франції» (Walchli v. France, заява № 35787/03, § 29).

При проведенні оцінювання Європейський суд з прав людини часто наголошує на питаннях «правової визначеності» та «належного здійснення правосуддя» як на двох основних елементах для проведення розмежування між надмірним формалізмом та прийнятим застосуванням процесуальних формальностей. Зокрема, Європейський суд з прав людини виходить з того, що є порушенням права на доступ до суду, коли норми не переслідують цілі правової визначеності та належного здійснення правосуддя та утворюють свого роду перепону, яка перешкоджає вирішенню справи учасників судового процесу по суті компетентним судом (див., наприклад, рішення у справах «Карт проти Туреччини» (Kart v. Turkey [ВП], заява № 8917/05, § 79 (в кінці); «Ефстатіу та та інші проти Греції» (Efstathiou and Others v. Greece, заява № 36998/02, § 24 (в кінці); «Ешим проти Туреччини» (Esim v. Turkey, заява № 59601/09, § 21).

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що він просить суд встановити факт припинення дії трудового договору, укладеного 19 червня 2007 року між ним, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , зареєстрованого в Кременчуцькому міськрайонному центрі зайнятості за №1287, з 03 жовтня 2011 року, тобто з часу його працевлаштування на ПП «Автокремінь».

08.11.2019 року по ФОП ОСОБА_2 здійснену державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем за її рішенням.

За таких обставин, заявник з об`єктивних причин не може підтвердити у позасудовому порядку факт припинення ним трудових відносин та позбавлений можливості зареєструвати у встановленому законом порядку припинення своїх трудових відносин з роботодавцем.

Встановлення в судовому порядку факту припинення трудових відносин має для заявника юридичне значення, так як дозволить йому стати на облік в центр зайнятості. Іншої можливості встановити даний факт заявник не має.

Заінтересованими особами не подано заперечень проти задоволення заяви про встановлення факту припинення дії трудового договору, тому суд не вбачає підстав вважати наявність оспорюваних прав (спір про право).

З урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що заявник ОСОБА_1 в трудовій книжці не має запису про працевлаштування у ФОП ОСОБА_2 , а в період часу з 01.04.2007 року по 02.10.2011 року не отримував дохід, і жоден роботодавець не сплачував за нього страхові внески, суд вважає за необхідне встановити факт, що має юридичне значення, а саме що трудовий договір, укладений 19.06.2007 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 за №1287, був припинений 19.06.2007 року.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 про встановлення факту припинення дії трудового договору підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 76, 77, 81, 141, 263, 264, 265, 293, 294, 315, 316 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості, ОСОБА_2 , про встановлення факту припинення дії трудового договору задовольнити частково.

Встановити факт припинення дії трудового договору №1287, укладеного 19 червня 2007 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , з 19 червня 2007 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Повний текст рішення виготовлений 27.07.2022 року.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.