ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/9570/21 Номер провадження 22-ц/814/1377/22Головуючий у 1-й інстанції Семенова Я.Ю. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Пилипчук Л. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції за допомогою он-лайн сервісу відеозв?язку EasyCon цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2021 року у складі судді Семенової Я. О.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Лариса Євгенівна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю 3 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили на подання до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Васікової Л. Є. заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо майна матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що 19.08.1956 було зареєстровано шлюб між її батьком ОСОБА_3 та її матір`ю ОСОБА_2 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася позивач ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.02.2004 ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , яка складається з однокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 16,6 кв. м, загальною площею 32,1 кв. м, та зареєструвала право власності на неї, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.02.2004.

Відповідно до заповіту від 13.01.2005, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповіла належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_3 матір позивача - ОСОБА_2 померла.

12 лютого 2021 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Васікової Л. Є. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо майна матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте постановою від 12.02.2021 нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері ОСОБА_2 , оскільки нею, як спадкоємицею, було пропущено шестимісячний строк для подання за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Зауважила, що про вказаний вище заповіт їй нічого не було відомо, станом на момент відкриття спадщини вона зі спадкодавцем не проживала, а тому необізнаність про наявність заповіту, який був складений матір`ю на її ім`я, є поважною причиною пропуску вказаного вище строку.

Також вказувала, що у зв`язку із карантином, встановленим постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «СОVІD-19» від 11.03.2020 № 211, на офіційному сайті нотаріальної палати України було рекомендовано нотаріусам здійснити всі можливі профілактичні заходи з метою убезпечення від масового поширення вірусної інфекції та призупинити особистий прийом громадян.

На нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкоємця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, однак нотаріус не повідомив її про відкриття спадщини, про наявність на її ім`я заповіту та спадкових прав вона не знала.

Крім того вказувала на те, що перебувала в пригніченому стані після смерті матері.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви, не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підставою звернення до суду було те, що вона із спадкодавцем ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини не проживала, а тому необізнаність про наявність чинного заповіту, який був складений на її ім`я, є поважною причиною для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Зазначає, що з моменту складення заповіту до часу смерті ОСОБА_2 минуло більш ніж 15 років, за цей час заповіт міг бути скасований або змінений спадкодавцем, тому про його чинність та як наслідок і про його існування на момент відкриття спадщини їй відомо не було.

Оскільки вона не знала про існування та чинність заповіту, тому і не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку.

Вказує, що в порушення статті 63 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус не повідомляв її про відкриття спадщини, про наявність на ім`я позивача заповіту.

Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом призведе до втрати нею майна, яке на протязі багатьох років належало та утримувалося нею та її батьками, та яке в силу справедливості, закону та волевиявленню спадкодавця повинно належати їй на праві власності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Харківської міської ради просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 13 січня 2005 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , своїй дочці ОСОБА_1 . Вказаний заповіт посвідчений 13.01.2005 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О. Є. та зареєстрований в реєстрі за № 187 (а. с. 18).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла, про що складено відповідний актовий запис за № 6175, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Харківським міським відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а. с. 19).

12 лютого 2021 року ОСОБА_5 звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Васікової Л. Є. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо майна матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Васікової Л. Є. від 12.02.2021 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вона не була зареєстрована разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини та не подавала протягом шести місяців з дня відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (а. с. 20).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску позивачем строку на прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення ним цих дій, а саме для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у встановлений строк.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, з огляду на таке.

Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто протягом встановленого строку у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина друга статті 1269, частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (постанова Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17).

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Такий правочин безпосередньо пов`язаний з особою заповідача та визначає його волевиявлення щодо належного йому майна або частини майна після його смерті.

Згідно з пунктами 2, 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту.

Право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Оскільки наявність оригіналу заповіту є підставою для здійснення спадкоємцем своїх прав, необізнаність позивача з відповідним розпорядженням спадкодавця на випадок своєї смерті за заповітом від 13 січня 2005 року є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, який може бути додатково наданий судом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на обставини, з якими позивач не пов`язувала причини пропуску нею строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не давши при цьому оцінки факту необізнаності спадкоємця з наявністю заповіту, що відповідно до зазначених правових висновків Верховного Суду визнається поважною причиною пропуску спадкоємцем строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення. невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 , предметом позову є встановлення позивачеві додаткового строку для здійснення нею права на спадкування за заповітом після померлої матері ОСОБА_2 .

Обставини, з якими спадкове право пов`язує підстави для реалізації спадкоємцем свого права на спадкування, доведені позивачем, що є підставою для захисту прав позивача у порядку, встановленому частиною третьою статті 1272 ЦК України.

З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та надання їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Лариса Євгенівна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю у три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Л. І. Пилипчук

О. В. Прядкіна