РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2022 року

м. Рівне

Справа № 564/2517/21

Провадження № 22-ц/4815/594/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 31 грудня 2021 року (ухвалене у складі судді Грипіч Л.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 31.07.2017 у справі №564/1127/17. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 31.07.2017 у справі №564/1128/17 стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 800 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Дитина находиться на її утриманні. З часу визначення аліментів у розмірі 800 грн. на місяць зросли ціни на продукти харчування, одяг. Вказує, що дитина пішла до школи, що додало витрат на шкільну форму, канцелярські прилади, харчування в школі. Нею було придбано дитяче ліжко, письмовий стіл для дитини. Також дитина потребує відвідування гуртків для загального розвитку. Крім того дитина потребує оздоровлення та організації дозвілля на канікулах, чим вона займається самостійно, а саме: організовує відвідування розважальних закладів для дітей, їздила із сином на море, де дитина оздоровлювалася.

Відповідач не виявляє бажання побачити сина та провести з ним час, приїжджає до дитини приблизно один раз в три місяці, з дитиною час не проводить, не бере участі у вихованні, утриманні, розвитку здібностей та забезпечення дитини всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Коштів, якi сплачує відповідач не вистачає на утримання сина та не забезпечує дитині належний рівень існування. Вказує, що додаткові витрати на дитину, а саме: відвідування стоматолога, оплата лікаря при захворюванні дитини, дитяче дозвілля, повністю лежать на ній. Зауважує, що їй стало відомо про те, що з 2019 року відповідач офіційно працює поліцейським у відділені конвойної служби у ГУНП в Рівненській області, загальний дохід відповідача за 2019 рік становить 68623 грн., за 2020 рiк -149382 грн.. Вважає, що за наведених обставин та з урахуванням судової практики є підстави для зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. Просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина та стягувати їх у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 31 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заміну способу стягнення аліментів відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що позивач не довела належними та допустимими доказами обставини, визначені ст.192 СК України, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом не було враховано той факт, що матеріальний стан відповідача покращився, а саме з 2019 року, оскільки він офіційно працевлаштувався, має стабільний дохід. Також у власність набув нерухоме майно. Відповідач є працездатною особою, доказів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у зміненому розмірі не надав. Вважає, що оскаржуване рішення порушує порушує право дитини на належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 16.12.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис про народження №471.

Заочним рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 31 липня 2017 року у цивільній справі №564/1128/17 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 800 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02.06.2017.

Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та зареєстрований разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Костопільське будинкоуправління» від 13.09.2021 №4504, довідкою виконавчого комітету Костопільської міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 13.09.2021 №3006/09-06 та актом Комунального підприємства «Управляюча компанія «Костопільське багатогалузеве житлово-комунальне підприємство» Костопільської міської ради від 06.12.2021 №14.

Із довідки Костопільського ліцею №5 Костопільської міської ради №103/01-66 від 06.12.2021 вбачається, що ОСОБА_3 навчається у 1-Б класі Костопільського ліцею №5.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому порядку з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти у розмірі 800 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02.06.2017.

Звертаючись у вересні 2021 року з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів, ОСОБА_1 посилалася на збільшення витрат на утримання дитини та те, що у відповідача покращився матеріальний стан, оскільки він з 2019 року офіційно працевлаштований.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працює поліцейським відділення конвойної служби у ГУНП в Рівненській області. Його заробітна плата за 2019 рік складає 65238 грн., а за 2020 рік 149382 грн.. Дані обставини вбачаються з поданих ОСОБА_2 декларацій за відповідний звітний період (2019/2020 роки).

Крім того, з декларації за 2020 рік вбачається, що ОСОБА_2 набув у власність житловий будинок у м. Костопіль, Рівненська область.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та не врахував інтересів дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення.

Відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і малолітньої дитини.

Після стягнення з нього аліментів, ОСОБА_2 офіційно працевлаштувався та набув у власність нерухоме майно, що безумовно свідчить про поліпшення його майнового стану.

Натомість, заперечуючи у відзиві на апеляційну скаргу щодо покращення свого матеріального становища, ОСОБА_2 не доводить дані обставини жодними доказами. У зв`язку з чим, відповідач не спростував позицію позивача з даного приводу.

Визначений заочним рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 31 липня 2017 року розмір аліментів у сумі 800 грн. є недостатнім для утримання сина сторін, який проживає разом із матір`ю.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.

ОСОБА_2 є офіційно працевлаштованим, має задовільний стан здоров`я, що ним не заперечується, в період стягнення з нього аліментів набув у власність житловий будинок, інших утриманців немає, а тому зобов`язаний забезпечувати належний рівень життя та надавати матеріальну допомогу своїй дитині.

За таких обставин, з метою захисту інтересів дитини та забезпечення її гармонійного розвитку, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 31 грудня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються заочним рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 31.07.2017 року у справі №564/1128/17.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати цієї постанови і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.