РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Рівненський міський суд

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Василюк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Яворівського відділу Державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до Яворівського відділу Державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про стягнення моральної шкоди звернулась ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримали, просять суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та стягнути з Яворівського відділу Державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (81000 Львівська область Яворівський район м.Яворів, вул.Львівська, 2, ) на користь ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що вироком колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Рівненської області від 22 травня 2008 року ОСОБА_2 визнано винним за ч.3 ст.142 КК України, 1960 р., п.п.»а», «ж» ст.93 КК України, 1960 року та призначено йому покарання, на підставі ч.1 ст.42 КК України 1960 року остаточне за сукупністю злочинів п`ятнадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного на праві власності. Стягнуто з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальних збитків на користь ОСОБА_1 18050 грн. та в рахунок відшкодування моральних збитків 100000 (сто тисяч) гривень.

В подальшому, 30 липня 2010 року було видано два виконавчі листи по справі №1-1/2008 від 22 травня 2008 року апеляційного суду Рівненської області по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_2 , визнаному винним в злочині, передбаченому ч.3 ст.142, п.п. «а», «ж» ст.93 КК України 1960 року якими стягнуто з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальних збитків на користь ОСОБА_1 18050 (вісімнадцять тисяч п`ятдесят) гривень та стягнуто з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральних збитків на користь потерпілої ОСОБА_1 100 000 (сто тисяч) гривень.

Вказані виконавчі листи були передані на виконання у Яворівський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, які були в подальше зведені у одне виконавче провадження з примусового виконання вказаних виконавчих листів.

08 січня 2019 року на адресу позивача надійшли постанови, винесені головним державним виконавцем Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Львівській області Карп Р.П. про повернення виконавчих документів стягувачу від 28 грудня 2018 року ВП №55706351 та ВП № 55706307.

З дослідженої в судовому засіданні ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2020 року по справі № 569/512/20 по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Львівській області Карпа Р.П. про повернення виконавчого документу стягувачу вбачається, що скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю; визнано дії головного державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Львівській області Карпа Романа Петровича по винесенню постанов про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.12.2018 року ВП № 55706307 та ВП № 55706351 незаконними. Зокрема, в ухвалі суду зазначено, що виконуючи рішення суду виконавець не повністю використав свої повноваження, передбачені ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та не вжив вичерпних заходів щодо розшуку майна, які б носили ефективний характер, зокрема: не надіслав стягувачу постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій має бути зазначено номер виконавчого провадження та ідентифікатор доступу; не здійснив огляду житлового та інших приміщень з метою виявлення майна, його опису, вилучення та подальшої реалізації з метою захисту інтересів стягувача; не залучав стягувача до проведення виконавчих дій; не скористався правом одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження всіх необхідних для проведення виконавчих дій пояснень, довідок та іншої інформації, в тому числі і конфіденційної. Державним виконавцем при здійсненні виконавчих проваджень ВП № 55706351 та ВП №55706307 були порушені вимоги ст.ст. 2, 13, 18, 28, 37 Закону України «Про виконавче провадження»; у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Державний виконавець не в повному обсязі виконав роботу щодо виконання посадових прав та обов`язків, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу не зазначено обґрунтованих підстав повернення виконавчого документа стягувачу.

З дослідженої в судовому засіданні постанови Рівненського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року вбачається, що апеляційну скаргу Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) залишено без задоволення; ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2020 року залишено без змін. Зокрема, у вказаній постанові зазначено, що апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно незаконності дій головного державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Львівській області Карпа Р.П. щодо повернення виконавчого документа стягувачу, винесені постанови не відповідають вимогам Закону, є передчасними та порушують принцип ефективного доступу до суду, який включає в себе право на виконання судового рішення, оскільки державним виконавцем не вжито в повному обсязі всіх необхідних заходів щодо примусового виконання виконавчого документа, чим порушено принцип обов`язковості виконання остаточних рішень.

Тобто, вищезазначеними судовими рішеннями було встановлено незаконність дій державного виконавця при винесені вищезазначених постанов, які не відповідають вимогам Закону, є передчасними та порушують принцип ефективного доступу до суду, який включає в себе право на виконання судового рішення, оскільки державним виконавцем не вжито в повному обсязі всіх необхідних заходів щодо примусового виконання виконавчого документа, чим порушено принцип обов`язковості виконання остаточних рішень.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В судовому засіданні було встановлено, що внаслідок вищевказаних протиправних дій головного державного виконавця Карпа Р. П. позивач зазнала значних душевних, фізичних та психоемоційних страждань.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.1174 ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до пунктів 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 761/20404/14-ц звернув увагу на наступне. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що в судовому засіданні було встановлено, що неправомірними діями відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у душевних переживаннях та стражданнях у зв`язку з невиконанням рішення суду, неодноразових зверненнях до відповідача з приводу виконання виконавчих листів, вимушеному зверненню до адвоката та в подальшому до суду з даною позовною заявою, у порушенні нормальних життєвих зв`язків.

Однак, розмір моральної шкоди, яку позивач просить суд стягнути з відповідача є завищеним, документально не підтвердженим, а тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає моральна шкоди в розмірі 50000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354

ЦПК України, ст.ст.23,1167,1174 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Яворівського відділу Державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про стягнення моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з Яворівського відділу Державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (81000 Львівська область Яворівський район м.Яворів, вул.Львівська, 2, ) на користь ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Яворівського відділу Державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (81000 Львівська область Яворівський район м.Яворів, вул.Львівська, 2, код ЄДРПОУ 34978144) судовий збір в розмірі 908,00 грн. та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Відповідач: Яворівський відділ Державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), Львівська область Яворівський район м.Яворів, вул.Львівська, 2,

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов