ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 липня 2022 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Ковалевської Л.М.,
за участі секретаря Омельчук С.А.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відсотків за договором позики в розмірі 5684,82 доларів США. Позовні вимоги мотивує тим, що 07 жовтня 2017 року він надав відповідачу позику грошові кошти в розмірі 2 000 доларів США із щомісячною сплатою 200 доларів США, а той зобов`язався їх повернути до 07 квітня 2019 року. На підтвердження укладення вказаного договору, відповідачем 07 жовтня 2017 року було власноручно написано розписку. Однак до цього часу відповідач боргові зобов`язання не виконав та борг не повернув. Тому, з відповідача, підлягає стягненню сума основного боргу 2000 доларів США, проценти за користування позикою 3600 доларів США, та 3% річних від простроченої сумі які становлять - 84,82 долари США.
Ухвалою суду від 02 лютого 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Гавриленко В.О. вимоги позову підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про день слухання справи повідомлявся судом належним чином через оголошення на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, проте відзиву та інших заяв з процесуальних питань від нього до суду не надходило.
Оскільки сторона позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, суд керуючись вимогами ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, за наявними у справі доказами.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, покази свідка ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 07 жовтня 2017 року позивачем ОСОБА_1 було надано відповідачу ОСОБА_2 позику, а саме грошові кошти в розмірі 2 000 доларів США із щомісячною сплатою 200 доларів США відсотків, терміном до 07 квітня 2019 року, про що відповідачем власноручно написана розписка (а.с.11). Дана розписка була написана в присутності свідка ОСОБА_3 , також, в її присутності і передавались кошти відповідачеві, про що вона підтвердила своїми показами в судовому засіданні.
Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.
В обумовлений сторонами термін, а саме, до 07 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_2 гроші не повернув, своїми діями порушив укладену домовленість.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами, це визначено ст. 629 ЦК України
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті.
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти
фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (позиція Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року/ справа № 373/2054/16-ц).
Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, при цьому сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Аналогічна правова позиція міститься і в Постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятому у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13.
Судом встановлено, що станом на 07 квітня 2019 року, грошові кошти в сумі 2 000,00 доларів США позивачу не повернуті та відсотки не сплачені.
Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
Відповідно правового висновку, який міститься в постанові від 18 вересня 2013 р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Судом встановлено, що якщо позичальник не поверне позикодавцю суми позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму основного боргу та 3% річних від простроченої суми.
Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Тобто, прострочене зобов`язання визначене у розмірі 2000,00 доларів США, що передбачає і нарахування 3 % річних саме з 2000,00 доларів США.
Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 2000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 08 квітня 2019 року до дня звернення до суду за захистом порушеного права, що становить 516 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Тобто 2000,00 доларів США х 516 днів х 3 : 100 : 365 = 84,82 доларів США.
Таким чином, загальна сума заборгованості станом на 07.04.2019 складає, заборгованість в розмірі 5684,82 долари США (п`ять тисяч шістсот вісімдесят чотири долари США вісімдесят чотири центи), в тому числі: 2000 доларів США - основний борг, 3600 доларів США - проценти за користування позикою, 84,82 долари США - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом.
Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням частини першої статті 280 ЦПК України.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Отже, з урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги про стягнення суми боргу доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. 4,12,81,89,141,265,268,284 ЦПК України, ст.ст. 524, 533, 610, 625, 1046, 1047 ЦК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі картки НОМЕР_1 виданий 03.02.2017, орган видачі 3247, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії СМ511188, виданий Фастівським РВ УДМС України в Київській області 10.11.2016, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 заборгованість в розмірі , заборгованість в розмірі 5684,82 долари США (п`ять тисяч шістсот вісімдесят чотири долари США вісімдесят чотири центи), в тому числі: 2000 доларів США - основний борг, 3600 доларів США - проценти за користування позикою, 84,82 долари США - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст.ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. XIIІ «Перехідні положення» цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою завою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.М.Ковалевська