Справа № 215/6887/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Коноваленка М.І.

секретар судового засідання - Таран О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві,-

ВСТАНОВИВ:

19.10.2021 позивач ОСОБА_1 звернулася в суд в інтересах позивача з позовною заявою до відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві при виконанні трудових обов`язків, просить стягнути моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

В обґрунтування вказує, що її чоловіка ОСОБА_2 працював у шахтобудівельному управлінні ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат» електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання, правонаступником прав та обов`язків якого є АТ «Криворізький залізорудний комбінат», та 19.02.1999 о 08-30 год. стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого чоловік позивача загинув.

Нещасний випадок стався за наступних обставин: по завданню начальника дільниці №5 ш.Леніна гірничий майстер ОСОБА_3 19.02.1999 дав наряд на 11 зміну (з 08:00 годин до 15:00 годин) електрослюсарям черговим та з ремонту обладнання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , прохіднику ОСОБА_5 на відкачку води з гор. 1442м. ствола «Сліпа-поглиблююча» і монтаж металоконструкцій дробарки на гор. 1372м, машиністу підіймальної установки ОСОБА_6 керувати підіймальною машиною. В 08:00 год. 30хв. ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 у бадді спустилися на гор. 1372м.. ОСОБА_2 вийшов з бадді і почав приймати інструмент, який йому подавав ОСОБА_4 .. При переміщенні по полку ОСОБА_2 наступив на незакріплений лист перекриття сторони ствола, в результаті чого сталося падіння листа і потерпілого в ствол на відмітку 1442 м. Потерпілого вивезли на поверхню шахти, де лікарі швидкої допомоги констатували смерть. Висновком комісії у Акті встановлено, що нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, а також встановлено осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці.

Позивачу завдано моральну шкоду, а саме вона втратила люблячого чоловіка, близьку людину, з якою прожила щасливі 11 років у шлюбі, батька її дитини. На момент смерті чоловіка їхній дитині виповнилося лише 10 років. Позивач вимушена була одна її виховувати та піклуватися про неї, хоча замінити дитині рідного батька не можливо. Протягом довгих років позивач не могла змиритися з тим, що сталося, перебувала у пригніченому стані. Смерть чоловіка призвела до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Іншу сім`ю вона створила у 2011 році, через 12 років після смерті чоловіка. Просить стягнути на її користь 500 000 грн. моральної шкоди, у зв`язку із втратою рідної людини, опори та моральної підтримки.

Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.10.2021, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач АТ «Криворізький залізорудний комбінат» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 24.11.2021, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.25).

10.12.2021 представник відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат» направлено на електронну адрусу суду та засобами поштового зв`язку відзив на позовну заяву разом з клопотаннями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Вказує, що позивачем не надано доказів про дійсність шлюбу з померлим на дату смерті та спільного проживання з ним, а також не вірно визначено особу відповідача, позивач не надав доказів того, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» є належним відповідачем по справі. Належним та допустимим доказом встановлення факту моральної шкоди, що спричинена позивачу, є висновок відповідної МСЕК, який не було надано позивачем як доказ. Зазначає, що позивач вийшла заміж за іншого чоловіка, та перебуває у щасливому шлюбі більше 10 років. Так як з часу загибелі першого чоловіка пройшло більше 22 років, а позивач уже тривалий час перебуває у щасливому шлюбі з іншим чоловіком, представник відповідача вважає, що моральних страждань з її боку бути не може. Крім того, на час виникнення спірних правовідносин, порядок відшкодування шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві регулюється нормами ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, але в редакції, яка була чинною на момент виникнення зазначених правовідносин, зокрема ст.ст. 440, 441, 456 ЦП України, та «Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затвердженими постановою КМУ від 23.06.1993 №472. Відповідач вважає неправомірним посилання позивача на ст. 440-1 ЦК 1963 року, як на підставу позовних вимог, тому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.01.2022 відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 був зареєстрований 14 березня 1987 року Тернівським райвідділом ЗАГС м. Кривого Рогу, актовий запис № 205 (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у віці 34 роки помер, причина смерті: сполучена травма голови, тулубу і кінцівок, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернівської районної ради міста Кривого Рогу Дніпропетроської області, актовий запис № 269 (а.с. 9).

Згідно Акту про нещасний випадок №2 від 05.03.1999, нещасний випадок стався за наступних обставин: по завданню начальника дільниці №5 ш.Леніна гірничий майстер ОСОБА_3 19.02.1999 дав наряд на 11 зміну (з 08:00 годин до 15:00 годин) електрослюсарям черговим та з ремонту обладнання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , прохіднику ОСОБА_5 на відкачку води з гор. 1442м. ствола «Сліпа-поглиблююча» і монтаж металоконструкцій дробарки на гор. 1372м, машиністу підіймальної установки ОСОБА_6 керувати підіймальною машиною. В 08:00 год. 30хв. ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 у бадді спустилися на гор. 1372м.. ОСОБА_2 вийшов з бадді і почав приймати інструмент, який йому подавав ОСОБА_4 .. При переміщенні по полку ОСОБА_2 наступив на незакріплений лист перекриття сторони ствола, в результаті чого сталося падіння листа і потерпілого в ствол на відмітку 1442 м. Потерпілого вивезли на поверхню шахти, де лікарі швидкої допомоги констатували смерть (а.с.11) та не заперечувалось представником відповідача.

Висновком комісії у Акті встановлено, що нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, а також встановлено осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, а саме: механік дільниці №5 ш.ім.Леніна ОСОБА_8 , заступник начальника дільниці №5 ш.ім.Леніна ОСОБА_11, начальник дільниці №5 ш.ім.Леніна ОСОБА_17, головний механік ш.ім.Леніна ОСОБА_9 , головний інженер ш.ім.Леніна ОСОБА_10 , порушення ними трудової та виробничої дисципліни призвели до настання нещасного випадку (а.с.12-13).

Постановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 16.11.1999 кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч.2 ст. 218 КК України, провадженням зупинено, на підставі ЗУ «Про амністію…» (а.с.16).

18.11.2011 позивач ОСОБА_13 уклала шлюб з іншим чоловіком ОСОБА_14 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, у зв`язку з якими у позивача ОСОБА_15 , на думку її представника ОСОБА_16 , виникло право на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з указаним позовом, мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальністю за заподіяння моральної шкоди (наприклад, стаття 49 Закону «Про інформацію», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); - при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону України «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону України «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

За змістом статті 440-1 ЦК Української РСР заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб (пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року).

Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини.

Згідно з пунктом 5 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, яка діяла на момент нещасного випадку) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

На момент нещасного випадку, який стався зі ОСОБА_2 19.02.1999, були чинними Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року (далі - Правила).

Відповідно до пункту 4 Правил відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров`я (надалі - потерпілому) складається з: виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; виплати в установлених випадках одноразової допомоги померлому (членам сім`ї та утриманцям померлого); компенсації витрат на медичну та соціальну допомогу (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). За наявності факту моральної шкоди потерпілому відшкодовується моральна шкода.

Згідно з пунктом 11 Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат.

Смерть чоловіка позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, однак діючим на той час законодавством не було передбачено відшкодування моральної шкоди членам сім`ї потерпілого, а статтею 440-1 ЦК Української РСР була передбачена можливість відшкодування моральної шкоди лише тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб, що також узгоджується з правовою позицією Другої судової палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 17.06.2020, справа №210/57/19, де зазначено, що апеляційні суди та суди першої інстанції неправильно застосовують норми матеріального та процесуального права, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог членів сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві, якщо спірні правовідносини виникли в період дії ЦК Української РСР.

Оскільки нещасний випадок на виробництві зі ОСОБА_2 стався 19.02.1999, порядок відшкодування моральної шкоди на час виникнення спірних правовідносин регулювався статтею 440-1 ЦК Української РСР, статтею 12 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, чинній на момент настання нещасного випадку) та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року, якими не передбачалося право членів сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві, тому у суда відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві при виконанні трудових обов`язків.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні в суд із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача звільнено від сплати судового збору, а у задоволенні позову відмовлено, судовий збір компенсується за рахунок держави.

На підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 23, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 275, 278, 279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві, - відмовити.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення може бути оскаржене особами, які беруть участь у справі безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти -денний строк, з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення складено без проголошення 10 січня 2022 року.

Суддя: