Справа № 591/4866/21
Провадження № 2/591/2400/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді - Северинової А.С.,

з участю секретаря cудового засідання - Синецької І.О.,

представника позивачів - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 591/4866/21 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_1 , звернулись до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивують тим, що вони є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Ще одним співвласником цієї квартири є відповідач ОСОБА_5 . Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 вересня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано.

Зазначають, що відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , але фактично з 2015 року він не проживає за вказаною адресою без поважних причин, оскільки постійно з 2015 року проживає по АДРЕСА_2 .

Посилаючись на обставини того, що у зв`язку з не проживанням відповідача у спірній квартирі виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, позивачі просять суд усунути їм перешкоди у користуванні житлом шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю. При цьому, зазначає, що квартира є об`єктом спільної сумісної власності сторін. Посилання позивачок на те, що він втратив право користування квартирою з підстав не проживання в ній з 2015 року є необґрунтованими та не ґрунтуються на вимогах закону. Позивачі не навели жодних правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Незалежно від місця проживання співвласник квартири не втрачає право користування житлом, бо він має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд і не зобов`язаний постійно проживати у квартирі. Незважаючи на розірвання шлюбу зі ОСОБА_2 та проживання в іншому місці він також є співвласником квартири та має право на користування цим приміщенням нарівні з позивачками.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є сусідами позивачки ОСОБА_2 підтвердили, що відповідач ОСОБА_5 з 2015 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши думку представника позивачів, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 березня 1996 року виконавчим комітетом Сумської міської ради народних депутатів квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності позивачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та відповідачу ОСОБА_5 (а.с. 16, 17, 20).

Згідно з довідкою управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради від 16 липня 2021 року відповідач ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 15 січня 1991 року по теперішній час (а.с. 37).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 вересня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано (а.с. 21).

За повідомленням Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області від 24 червня 2021 року за № 852 ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_2 з 2015 року (а.с. 26).

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Отже, право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.

Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно зі статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

На підставі наведених норм права та встановлених фактичних обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_5 є співвласником квартири за адресою АДРЕСА_1 , у якій зареєстрований (а.с. 20, 37). Таким чином, право користування цією квартирою є похідним від права власності і його не проживання по місцю реєстрації на обсяг права користування не впливає.

За таких обставин, коли спірна квартира є спільним майном сторін по справі, тому відсутні правові підстави для визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою, оскільки відповідач не втратив право власності на вказану квартиру, в силу вимог статей 319, 321 ЦК України.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Подібних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 647/1683/15-ц, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися іншими судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Отже, зазначені позивачами обставини про те, що відповідач був відсутній в квартирі за місцем своєї реєстрації понад 1 рік, не свідчать про відмову ОСОБА_5 від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього.

Посилання позивачів на те, що у зв`язку з не проживанням відповідача у спірній квартирі виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг не є підставою для задоволення позову про визнання відповідача, як співвласника квартири, таким, що втратив право користування цим житлом.

На підставі вищевикладеного, суд не знайшов підстав для визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в силу вимог статей 319, 321 ЦК України.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Оскільки в позові відмовлено, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивачок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 76-82, 141, 258, 259, 264 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Позивач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 10 січня 2022 року.

Суддя А.С. Северинова