Справа № 459/3934/21 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/811/767/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою Державного підприємства «Львіввугілля» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства (ДП) «Львіввугілля», в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь 60 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивач з 21.05.1991 року по 23.01.2007 року працював на шахті у підземних умовах, коли і був звільнений з роботи по п. 2 ст. 40 КЗпП України. Зазначалося, що позивач пропрацював в умовах впливу шкідливих факторів 15 років 6 місяців, у зв`язку з чим у нього погіршився стан здоров`я і 27.02.2007 йому вперше було встановлено 55 % втрати працездатності, з яких: 35 % - це силікоз І ст., бронхіт, емфізема легень ДН-ІІ ст., а 20 % - хронічна поперекова-крижова радикулопатія. В подальшому позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності на 60 %, з яких: 35 % - силікоз І ст., бронхіт, емфізема легень ДН-ІІ ст., а 25 % -хронічна поперекова- крижова радикулопатія та встановлено третю групу інвалідності. Зазанчалося, що внаслідок отриманого професійного захворювання йому завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, а саме: він не в змозі спокійно спати через постійне відчуття болі, що призводить до емоційного стресу, втрати апетиту та змоги займатися повсякденними справами; постійний біль в області грудей, спини та ніг, кашель викликають психологічний дискомфорт; професійне захворювання також значною мірою вплинуло на життєві відносини, сімейні обставини, безпричинні сварки у сім`ї та роздратованість, а тому викликають значні моральні переживання та почуття безвихідності. Враховуючи вищенаведене, просив позов задовольнити та стягнути на його користь завдану йому моральну шкоду (а.с. 1-6).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Львіввугілля» на користь ОСОБА_1 25 000 грн. заподіяної моральної шкоди, а також 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державного підприємства «Львіввугілля» у дохід держави 992 грн. 40 коп. судового збору (а.с. 67-70).

Дане рішення оскаржили, як позивач, так і відповідач.

Позивач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки позивача «тривалі важкі моральні переживання та страждання по вині відповідача суд оцінив лише в розмірі двохмісячної середньої зарплати по даному регіону» (а.с. 93-95).

Відповідач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що «вини шахти в тому, що позивач отримав профзахворювання немає, так як зі сторони власника не було вчинено ніяких протиправних дій, а також штучно не було створено шкідливих і небезпечних умов праці, які б спричинили профзахворювання».

Твердження позивача (а також і суду) про те, що факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з профзахворюванням підтверджується висновком МСЕК, вважає хибним, оскільки «довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності є підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», і не підтверджує факту заподіяння моральної шкоди (а.с. 75-78).

Як позивач, так і відповідач подали до суду клопотання про апеляційний розгляд справи за їх та їхніх представників відсутності (а.с. 109, 124, 125).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

У відповідності до роз`яснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3) і розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (зокрема, стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану п.9).

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма учасниками справи, що позивач з 21 травня 1991 року по 23 січня 2007 року працював на різних підземних роботах у відповідача, який є підприємством вугільної промисловості, коли і був звільнений з роботи у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за пунктом 2 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до висновку МСЕК від 27 лютого 2007 року позивачу уперше було встановлено 55 % стійкої втрати професійної працездатності (а.с. 7, 8).

Як вбачається з довідки МСЕК серія ЛВА-2 № 029196 від 16.11.2010 року, в подальшому позивачу було встановлено третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання та визначено ступінь втрати професійної працездатності у 60 %, з яких 35 % - силікоз І ст, бронхіт, емфізема легень ДН-ІІ ст., а 25 % - хронічна попереково-крижова радикулопатія ( а.с.9).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що в результаті ушкодження здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання позивачу було спричинено моральну шкоду, відшкодування якої той має право вимагати у відповідача, як його працедавця, а розмір цієї шкоди в сумі 25 000 грн., присуджений судом до стягнення з відповідача на користь позивача, колегія суддів вважає таким, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційні скарги на нього, які не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року - 2 481, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнова вимога про стягнення з відповідача 60 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 60 000 грн., яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481, 00 грн. х 100 = 248 100, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 60 000 грн., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 лютого 2022 року- без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 25 липня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.