Справа № 134/2097/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року смт. Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Кантонистої О.О.

з участю: секретаря судового засідання Отіча В.В.

представника скаржника адвоката Драчук Т.М.

заінтересованої особи - державного виконавця

Крижопільського ВДВС Задвірного В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Крижопіль Вінницької області скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Драчук Тамара Миколаївна, на дії (бездіяльність) державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Крижопільського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Задвірний Віктор Михайлович, ОСОБА_2 ,

встановив:

Адвокат Драчук Т.М., яка діє в інтересах скаржника ОСОБА_1 , звернулася до суду з даною скаргою, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Крижопільського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Задвірного Віктора Михайловича від 15 листопада 2021 року про закінчення виконавчого провадження (ВП № 67029567) з виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 14.09.2021 року по справі № 134/162/21 про повторне виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої скарги вказує, що постановою Вінницького апеляційного суду від 14.09.2021 року ухвалу Крижопільського районного суду від 28.07.2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про повторне виселення задоволено. Постановлено повторно виселити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 .

24 вересня 2021 року Крижопільським районним судом Вінницької області на виконання вказаної вище постанови було видано виконавчі листи.

05 жовтня 2021 року державним виконавцем Крижопільського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Задвірним В.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67029567, однак 15 листопада 2021 року представник стягувача - адвокат Драчук Т.М. отримала постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.11.2021 року, якою встановлено, що рішення виконано.

Представник скаржника вважає, що при виконанні рішення суду про виселення, державним виконавцем Крижопільського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький) Задвірним В.М. не було вжито заходів примусового характеру для реального виконання рішення суду.

Так, 24 вересня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій просила відстрочити виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 14 вересня 2021 року у справі № 134/162/21 до кінця опалювального сезону в 2022 році та повідомила, що на даний час існують обставини, які унеможливлюють виконання вищевказаного судового рішення, а саме: тяжке захворювання її чоловіка ОСОБА_3 . Також вона вказала, що враховуючи значні матеріальні затрати на лікування ОСОБА_3 , на даний час у неї немає можливості винаймати житло, а інше житло, куди можна було б забрати хворого чоловіка після його виписки з лікарні, в неї відсутнє.

В судовому засіданні під час розгляду заяви ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення суду остання неодноразово зазначала, що їй нікуди забрати з лікарні свого чоловіка ОСОБА_3 і вона має намір забрати його до будинку АДРЕСА_1 .

Вказане ще раз підтверджує, що сім`я ОСОБА_5 продовжує користуватись будинком АДРЕСА_1 .

07 жовтня 2021 року ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області у задоволені заяви ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення суду - відмовлено.

Повний текст даної ухвали було складено 12.10.2021 року, а отже на час складення державним виконавцем акту від 23.10.2021 року, на підставі якого було винесено оскаржувану постанову, вказана вище ухвала суду ще не набула законної сили.

Зазначеним актом державного виконавця встановлено, що станом на 23.10.2021 року ОСОБА_2 самостійно виселилась із домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . В даному акті також вказано, що майно належне боржнику відсутнє. За вказаною адресою проживають ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зі слів яких все майно, яке знаходиться у будинку та на території домоволодіння, належить їм. Акт державного виконавця складений у присутності понятих, інші осіб до проведення виконавчих дій не залучалися. При цьому, як вбачається з даного акту, працівники поліції до виселення ОСОБА_2 із домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 не залучались.

Крім того, вказане виконання рішення суду відбулось без повідомлення власника спірного житлового будинку, який є стягувачем у даній справі, - ОСОБА_1 .

Таким чином, державний виконавець Задвірний В.М. самостійно без повідомлення власника будинку - ОСОБА_1 проник до будинку та склав акт від 23.10.2021 року, який є неправомірним та незаконним.

Що стосується осіб, які проживають в спірному будинку - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , то вказані особи є батьками ОСОБА_2 , про що вона неодноразово наголошувала в судових засіданнях. Вказані особи були заселені до спірного будинку саме ОСОБА_2 вже після винесення судом заочного рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 18.10.2013 року.

Після неодноразових заборон державних виконавців користуватись житловим будинком АДРЕСА_1 сім`я ОСОБА_5 використовує даний будинок на власний розсуд, заселяючи до нього на проживання нових і нових осіб, тим самим перешкоджаючи законному власнику користуватись даним будинком.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є зацікавленими особами в даному, триваючому багато років, спорі щодо виселення, зокрема, ОСОБА_2 , а тому їхні пояснення не можуть бути основним доказом нібито самостійного виселення ОСОБА_2 зі спірного будинку.

Жодних інших доказів, що ОСОБА_2 самостійно виселились зі спірного будинку матеріали виконавчого провадження не містять.

Окрім того, в матеріалах виконавчого провадження наявна довідка старости ОСОБА_8 від 12 жовтня 2021 року щодо проживання ОСОБА_2 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Яким чином вказана довідка з`явилася в матеріалах виконавчого провадження 22 жовтня 2021 року, тобто напередодні проведення державним виконавцем перевірки щодо виконання ОСОБА_2 рішення суду про виселення, матеріали виконавчого провадження не містять.

Постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.11.2021 року, якою встановлено, що рішення суду нібито виконано, ОСОБА_2 надіслано за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином безпідставне закінчення виконавчого провадження за неповного виконання судового рішення порушує права стягувача, в зв`язку з чим постанова про закінчення виконавчого провадження від 15 листопада 2021 року підлягає скасуванню.

17 грудня 2021 року до суду від старшого державного виконавця Крижопільського ВДВС Задвірного В.М. надійшло заперечення на скаргу, в якому він просив в задоволенні скарги відмовити. Вказує, що 05 жовтня 2021 року ним було відкрито виконавче провадження № 67029567 з примусового виконання виконавчого листа № 134/162/21, виданого 14 вересня 2021 року Крижопільським районним судом про повторне виселення ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 . Копії даної постанови було надіслано сторонам виконавчого провадження.

При перевірці державним виконавцем було встановлено, що станом на 23 жовтня 2021 року ОСОБА_2 самостійно виселилася з домоволодіння АДРЕСА_1 і на час проведення виконавчих дій за вказаною адресою відсутня. Майна боржниці, її домашній тварин не виявлено.

Враховуючи викладене, оскільки рішення про виселення було виконано ОСОБА_2 самостійно, примусове виселення в порядку встановленому частинами 2-7 статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» не проводилося.

Державним виконавцем було надіслано запит до старости сіл Голубече, Княжа Криниця, Сонячне, Красне для встановлення місця проживання ОСОБА_2 в с. Сонячне. Згідно відповіді на запит ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2 . За вказаною адресою ОСОБА_2 було надіслано заборону користуватися житловим будинком АДРЕСА_1 .

15 листопада 2021 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», так як рішення виконано боржником самостійно.

Щодо посилання у скарзі на те, що державний виконавець самостійно проникнув до житлового будинку АДРЕСА_1 , зазначає, що при виконанні рішення про виселення державний виконавець має право на примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень без додаткових погоджень, дозволів в тому числі власника будинку.

Доказом виконання рішення суду, а саме того, що ОСОБА_2 самостійно виселилася зі спірного будинку, є акт державного виконавця від 23 жовтня 2021 року.

28 грудня 2021 року до суду надійшло заперечення на скаргу від заінтересованої особи ОСОБА_2 , в якому вона просить скаргу залишити без розгляду та повернути скаржнику, мотивуючи тим, що подана скарга не відповідає вимогам абз. 2 ч. 2 ст. 183 ЦПК України, оскільки до неї не було додано доказів надіслання (надання) її копій іншим учасникам справи (провадження). Окрім того, вказує, що актом державного виконавця від 23 жовтня 2021 року було встановлено, що вона, як боржник, самостійно виселилася із житлового будинку АДРЕСА_1 . Речі, що знаходяться в будинку, їй не належать. На даний час вона проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , про що нею державному виконавцю було подано відповідну довідку. Отже, рішення суду про виселення виконане, про що державним виконавцем складено відповідний акт, а тому дії державного виконавця є правомірними та такими, що вчинені в межах та спосіб передбачених законом.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Драчук Т.М. підтримала скаргу та просила її задовольнити.

Державний виконавець Задвірний В.М. заперечив проти задоволення скарги, вказав, що оскаржувана постанова була винесена ним правомірно, тому відсутні підстави для її скасування.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали скарги та матеріали виконавчого провадження, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Вінницького апеляційного суду від 14 вересня 2021 року ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 28 липня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про повторне виселення задоволено. Постановлено повторно виселити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 .

На виконання вказаного рішення суду Крижопільським районним судом Вінницької області видано виконавчі листи № 134/162/21.

05 жовтня 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Драчук Т.М. звернулася до Крижопільського ВДВС із заявою про примусове виконання рішення суду.

Того ж дня державним виконавцем було відкрито виконавче провадження (№ 67029567) з виконання виконавчого листа № 134/162/21 від 14 вересня 2021 року. Боржником згідно даного виконавчого листа є ОСОБА_2 , стягувачем ОСОБА_1 .

Копію даної постанови державний виконавець направив ОСОБА_2 05 жовтня 2021 року за вказаною у виконавчому листі адресою АДРЕСА_1 , однак конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Разом з тим, в матеріалах виконавчого провадження знаходиться заява ОСОБА_2 від 22 жовтня 2021 року на ім`я начальника Крижопільського ВДВС, де вона зазначає, що на даний час не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а проживає в АДРЕСА_2 , на підтвердження чого надала відповідну довідку.

Так, згідно довідки, виданої старостою сіл Голубече, Княжа Криниця, Сонячне, Красне ОСОБА_8 від 12 жовтня 2021 року, ОСОБА_2 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

01 листопада 2021 року за вих.№ 16034 державним виконавцем було направлено ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 копію виконавчого листа № 134/162/21 з повідомленням про заборону користуватися житловим будинком АДРЕСА_1 . Однак, в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості чи отримала ОСОБА_2 дане повідомлення та коли саме.

Як вбачається з акту державного виконавця від 23 жовтня 2021 року, останнім, за участю понятих, проведеною перевіркою встановлено, що станом на 23 жовтня 2021 року ОСОБА_2 самостійно виселилася з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належне боржнику відсутнє. За вказаною адресою проживають громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зі слів яких все майно, яке знаходиться в будинку та на території домоволодіння також належить їм.

15 листопада 2021 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Як передбачено ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. п. 1, 2, 6 ч. 5 та ч. 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення.

У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про його виселення, державний виконавець накладає на нього штраф у порядку, визначеному цим Законом.

Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове виселення.

У разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження у такому разі підлягає відновленню за постановою державного виконавця.

Як передбачено п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Разом з тим, державний виконавець передчасно та неправомірно дійшов висновку про повне фактичне виконання рішення суду про виселення ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відтак, судом встановлено, що рішення про закриття виконавчого провадження прийнято державним виконавцем без належного, реального звільнення житлового будинку від боржниці, її майна, домашніх тварин. Також відсутні дані про те, що боржницю ОСОБА_2 було повідомлено про заборону користуватися житловим будинком АДРЕСА_1 .

Суд також враховує, що проживання батьків боржниці ОСОБА_2 у спірному житловому будинку фактично перешкоджає реальному виконанню рішення суду.

Відомості про те, що боржниця дійсно проживає по АДРЕСА_2 державним виконавцем належним чином не перевірено. В своєму запереченні на скаргу державний виконавець вказує, що ним робився запит старості села щодо підтвердження місця проживання ОСОБА_2 і у відповідь на запит було надано відповідну довідку, однак, як встановлено в судовому засіданні, дану довідку від 12 жовтня 2021 року ОСОБА_2 сама надала державному виконавцю.

За таких обставин оскаржувану постанову від 15 листопада 2021 року про закінчення виконавчого провадження прийнято всупереч згаданих вище вимог Закону, а тому вона підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

При цьому з метою захисту порушених прав стягувача державному виконавцю слід закінчити виконавче провадження з дотриманням вимог ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд доходить висновку, що подана скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо доводів заінтересованої особи ОСОБА_2 про те, що подана скарга не відповідає вимогам абз. 2 ч. 2 ст. 183 ЦПК України та підлягає поверненню скаржнику, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини другої статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (частина четверта статті 183 ЦПК України).

Водночас у розділі VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачено можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Слід зазначити, що наведена процесуальна норма (частина четверта статті 183 ЦПК України) не стосується та не регулює питання подання саме скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Вказані процесуальні правовідносини регулюються нормами розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», у якому встановлено окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20 (провадження № 61-15478св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 569/12949/20 (провадження № 61-15532св20) та 27 жовтня 2021 року у справі № 523/20035/20-ц (провадження № 61-9267св21).

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для повернення даної скарги без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 260, 447, 451 ЦПК України, суд -

постановив:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Крижопільського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Задвірного Віктора Михайловича від 15 листопада 2021 року про закінчення виконавчого провадження (ВП № 67029567) з виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 14.09.2021 року по справі № 134/162/21 про повторне виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали до Вінницького апеляційного суду.

Дата складання повного тексту ухвали: 04.01.2022 року.

Суддя: