Справа № 201/9761/20 Головуючий в суді І інстанції Осаулов А.А.
Провадження № 22-ц/824/1151/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра Банк», відділення №12 філії Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» у Дніпропетровській області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та гарантія» про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю надійшла вказана позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просила визнати припиненим договір поруки №740/1 від 31 січня 2007 року, укладений між нею та ВАТ «КБ «Надра». Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що за договором поруки №740/1 від 31 січня 2007 року вона є поручителем ОСОБА_2 , який помер.

Позивач вважає, що внаслідок смерті позичальника обов`язок за кредитним договором щодо повернення грошових коштів перейшло до спадкоємців, які мають задовольнити вимоги кредитора. Крім цього, за умовами договору поруки вона не надавала згоду відповідати за зобов`язаннями спадкоємців позичальника.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовувала доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд не правильно взяв до уваги постанову Верховного Суду у справі №522/1528/15-ц, оскільки на момент ухвалення рішення від 22 листопада 2010 року позичальник був живий, а тому зі смертю позичальника характер відносин поруки змінився, а предмет і підстави даного позову пов`язані саме зі смертю позичальника.

Також вказує, що судом не взято до уваги, що поручитель приймає на себе зобов`язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника, а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо така умова міститься у договорі поруки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року у справі №2-11231/10 стягнуто, в тому числі з ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/740/-Н, тобто обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник за рішенням суду, кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до смерті фізичної особи - боржника ОСОБА_2 , а тому наведені позивачем обставини не можуть бути підставою для визнання припиненою поруки за договором поруки від 31 січня 2007 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 січня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №8/20007/840-К/740-Н. (а.с. 61-63)

31 січня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №740/1, за яким ОСОБА_1 поручилась за належне виконання ОСОБА_3 зобов`язань, що випливають з кредитного договору №8/20007/8400-К/740-Н від 31.01.2007 р., в тому числі повернути до 20.01.2037 р. кредит в розмірі 89000,00 дорл. США, сплатити відсотки за користування коштами в розмірі 12,49% річних, сплатити комісію за управління кредитом, можливі штрафні санкції. (а.с. 5-6)

22 листопада 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва винесено рішення у цивільній справі 2-11231/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким позов ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», задоволено в повному обсязі, а саме з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № 8/2007/840-К/740/-Н від 31 січня 2007 року в розмірі 118 098,81 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 942 900,90 грн., а також судові витрати у розмірі 1 820 грн., а всього 944 720,90 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2013 року поновлено ПАТ «КБ «Надра» строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі № 2-11231/10.

Згідно актового запису про смерть №2379 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір №GK3N216867 про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Мурською Н.В., зареєстрований в реєстрі за №624.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Велика Палата Верховного Суду, враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16.

Отже, у справі про визнання поруки припиненою позивач має довести, що відповідач вважає наявним своє право вимоги і кореспондуючий обов`язок позивача, який не був установлений судовим рішенням або не є предметом розгляду в іншій справі.

У цій справі позивач не довів наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності. Натомість у діях позивача вбачається прагнення переглянути в межах цієї справи судові рішення, прийняті в іншій справі про стягнення заборгованості, що є неприпустимим.

Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у поставі від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, позаяк рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року у справі №2-11231/10 стягнуто, в тому числі з ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/740/-Н, тобто обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник за рішенням суду, кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до смерті фізичної особи - боржника ОСОБА_2 , а тому наведені позивачем обставини не можуть бути підставою для визнання припиненою поруки за договором поруки від 31 січня 2007 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що зі смертю позичальника поручитель не має нести зобов`язання за договором поруки у зв`язку з тим, що вона не давала своєї згоди на забезпечення виконання зобов`язань спадкоємцями кредитора, а тому є підстави для припинення зобов`язань за договором поруки, оцінюються колегією суддів критично, оскільки в даному випадку кредитор реалізував своє право на стягнення кредитної заборгованості в судовому порядку і рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року у справі №2-11231/10 стягнуто, в тому числі з ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/740/-Н, а відтак обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, тому норми права, на які посилається апелянт, в даному випадку не можуть бути застосовані.

Так, відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18)).

Отже, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (Buchbesitz (нім.) - книжкове володіння). Якщо власник предмета іпотеки або інша зацікавлена особа вважає, що таке право іпотеки припинено або взагалі не існувало, то може звернутися з позовною вимогою про визнання права іпотеки припиненим чи про визнання відсутності права іпотеки, оскільки судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для державної реєстрації припинення права іпотеки (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Вказане узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: