ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 88-ц/821/5/22 Справа № 703/240/20
УХВАЛА

26 липня 2022 року м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Гончар Н. І. Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л.

секретар Зінченко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у справі за апеляційною скаргою на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» (далі КП «Смілакомунтеплоенерго») із позовом про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що він працював майстром контрольно-вимірних приладів та автоматики в КП «Смілакомунтеплоенерго». 10 січня 2020 року звільнений з роботи за пунктом 3 статті 40 КЗпП України. Посилаючись на те, що звільнений незаконно, просив поновити його на роботі, стягнути заробіток за час вимушеного прогулу і стягнути моральну шкоду.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року позов задоволено частково. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з роботи майстра КВП та АКП «Смілакомунтеплоенерго»; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді майстра КВП та АКП «Смілакомунтеплоенерго»; стягнуто з КП «Смілакомунтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 97 208,70 грн та 2 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивача було звільнено з роботи з 10 січня 2020 року наказом від 20 січня 2020 року. Звільнення у певну дату у минулому не може вважатися правомірним. Наказ роботодавця про припинення трудового договору повинен поширювати свою дію виключно на майбутнє. При цьому роботодавець повинен дотримуватись процедури, що передує звільненню, з метою недопущення порушень прав працівника, а тому звільнення ОСОБА_1 здійснено з порушенням норм чинного законодавства.

Стосовно стягнення моральної шкоди суд першої інстанції, врахувавши характер і тривалість порушень права працівника на оплату праці та одержання розрахунку при звільненні, приймаючи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача та матеріальний стан сторін по справі, з урахуванням вимог розумності та справедливості на підставі статті 237-1 КЗпП України прийшов до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в сумі 2 000,00 грн.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову про часткове задоволення позову. Визнано незаконним та скасовано наказ КП «Смілакомунтеплоенерго» від 20 січня 2020 року № 02-к, в частині визнання дати звільнення з 10 січня 2020 року. Вирішено рахувати ОСОБА_1 звільненим з роботи з 20 січня 2020 року. У задоволенні решти позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 допустив прогул без поважних причин, що є підставою для звільнення із роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Проте зазначення в наказі від 20 січня 2020 року дати звільнення 10 січня 2020 року не відповідає положенням КЗпП України та Інструкції. Враховуючи відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, оскільки його 20 січня 2020 року обґрунтовано звільнено за прогул, суд дійшов висновку про визнання незаконним та скасування наказу від 20 січня 2020 року в частині визнання дати звільнення ОСОБА_1 із 10 січня 2020 року, а тому днем звільнення ОСОБА_1 необхідно вважати дату винесення наказу про звільнення, тобто 20 січня 2020 року.

Оскільки судом встановлено, що у період із 10 січня по 20 січня 2020 року позивач фактично не працював, а мав місце тривалий прогул, тому з огляду на положення статті 94 КЗпП України, яка визнає, що заробітна плата це винагорода, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконання ним роботи, відсутні підстави для виплати заробітної плати позивачу за цей період.

Постановою Верховного Суду від 22 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року залишено без змін.

24 травня 2022 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у вказаній справі та просить скасувати дану постанову, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року у справі № 703/240/20 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу на моральної шкоди, залишити без змін.

У заяві вказує, що залишаючи рішення Смілянського міськрайонного суду від 18 вересня 2020 року у справі № 703/240/20 про звільнення ОСОБА_1 за систематичне невиконання трудових обов`язків за п. 3 ст. 40 КЗпП України 10 січня 2020 року, Верховний Суд визнав незаконність його звільнення з роботи в КП «Смілакомунтеплоенерго» 10 січня 2020 року наказом № 02-к від 20 січня 2020 року.

Зазначає, що залишаючи без змін постанову Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у справі № 703/240/20 Верховний Суд визнав його звільнення з роботи в КП «Смілакомунтеплоенерго» 20 січня 2020 року наказом № 02-к від 2020 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України, при цьому законність звільнення не визначалась, тому що наказ № 02-к від 2020 року про звільнення позивача з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України перебував на розгляді Смілянського міськрайонного суду у справі № 703/577/20.

17 січня 2022 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області закрив провадження у справі № 703/557/20 за позовом ОСОБА_1 до Смілянського комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» та директора КП «Смілакомунтеплоенерго» Работенка Ігора Павловича про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду, постановленим з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року вказану ухвалу суду про закриття провадження у справі залишено без змін.

ОСОБА_1 вважає, що Черкаський апеляційний суд 03 грудня 2020 року незаконно, з перевищенням своїх повноважень розглянув у повному обсязі його позовні вимоги, викладені у цивільній справі № 703/557/20, яка не перебувала на той час у провадженні Черкаського апеляційного суду.

Заявник стверджує, що 03 грудня 2020 року Черкаський апеляційний суд порушив вимоги ст. 8 Конституції України, позбавив його законних прав надати суду докази та заперечення у справі, свою справжню позицію у справі № 703/240/20 приховав від позивача та виклав її у вигляді постанови суду від 13 квітня 2022 року у справі № 703/557/20, про що не було встановлено судом та не було і не могло бути відомо заявнику на час розгляду справи № 703/240/20 Черкаським апеляційним судом.

ОСОБА_1 також вважає, що апеляційним судом не було досліджено всі документи, які містяться в матеріалах справи, та не встановлено всі обставини справи.

Крім того заявник вказує на те, що апеляційну скаргу КП «Смілакомунтеплоенерго» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року було підписано представником, повноваження якого не підтверджені належним чином, а апеляційним судом не було надано даному факту відповідної оцінки.

Представник КП «Смілакомунтеплоенерго» подав заперечення на заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року та просить відмовити в її задоволенні, вважаючи її необґрунтованою.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, учасники справи в судове засідання не з`явились, що відповідно до статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Перевіривши доводи заяви та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є зокрема істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи: скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначених пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Таким чином перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок (що є прерогативою судів апеляційної та касаційної інстанції), а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 у заяві, не є нововиявленими обставинами, а лише зводяться до незгоди заявника із постановою Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 грудня у справі № 703/240/20, яка вже була предметом касаційного перегляду та залишена без змін Верховним Судом.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може, зокрема, відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі. У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 423-429 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити в силі постанову Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді