ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1149/22 Справа № 215/5018/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивачТовариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року, ухваленого суддею Лиходєдовим А.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 17 лютого 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просив стягнути з відповідачів 134 620,61 грн. заборгованості за Кредитним договором №28001 від 26.09.2013 р., з яких: - 107 528,58 грн. заборгованість за кредитом; - 27092,03 грн. заборгованість за відсотками.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачу ОСОБА_1 (далі позичальник) згідно вказаного договору ПАТ «Астра Банк» було надано кредитні кошти у розмірі 145133,50 грн. з розрахунку 17,38% річних за користування кредитом на строк з 26.09.2013 р. по 26.09.2019 р.

В забезпечення виконання позичальником зобов`язань по вказаному кредитному договору між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_2 (далі поручитель) було укладено Договір поруки №28001/П від 26.09.2013 р., відповідно до якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №28001 від 26.09.2013 р.

02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Астра Банк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство «Астра Банк» було відступлено право грошової вимоги за Кредитним Договором №28001 від 26.09.2013 року Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк».

Відповідач ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатив у повному обсязі, порушивши вимоги кредитного договору та ст. ст. 525, 526, 530, 1054 ЦК України.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 193) відповідач ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем станом на 31.07.2015 р. у розмірі 134620,61 грн., яка складається з:

- 107528,58 грн. заборгованість за кредитом;

- 27092,03 грн. заборгованість за відсотками.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В.В. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» солідарно, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 134620 грн. 61 коп. заборгованості за кредитним договором з яких: - 107528 грн. 58 коп. заборгованість за кредитом; - 27092 грн. 03 коп. заборгованість за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 800 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 420 грн. витрат пов`язаних із викликом через оголошення в газеті «Урядовий Кур`єр», а всього 1220 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 800 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави по 1009 грн. 65 коп. з кожного, судового збору.

Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року задоволена заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» по цивільній справі №215/5018/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі залишити без задоволення позовні вимоги нового кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

При цьому, скаржник звертає увагу на те, що 23.04.2018 судом першої інстанції була винесена ухвала про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін на підставі набуття чинності ЦПК України в новій редакції 2017 року. Ухвала була надіслана на адресу відповідача, але, як і вся кореспонденція по цій справі була повернута до суду за закінченням терміну зберігання, вказує, що ні він, ні його представник не отримували цю ухвалу та були впевнені у розгляді справи в загальному провадженні. Скаржник вважає, що його було позбавлено процесуального права на подання відзиву, на подання доказів, на подання зустрічного позову, надання клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні або можливості оскаржити цю ухвалу.

Відповідач наголошує на тому, що більш ніж через рік 28 травня 2019 року суд виніс ухвалу, якою залишив позовну заяву без руху, надавши позивачеві строку на усунення недоліків, шляхом складення нового тексту позову, який ні він ні його представник не отримували, що підтверджено наявними у справі поштовими конвертами.

Відповідач вважає, що за результатом розгляду справи за його відсутності, етап доказування відповідачем своєї позиції було протизаконно виключено судом першої інстанції. Вказує, що ні оскаржуване судове рішення, ні ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження він не отримував, тому вважає, що судом першої інстанції було грубо порушено його процесуальні права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», адвокат Клещ О.В., просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 без задоволення, вказуючи на те, що скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності порушення зобов`язання за кредитним договором, доказів часткового чи повного погашення заборгованості чи іншого розміру заборгованості ніж стягнута судовим рішенням, доказів сплати заборгованості квитанцій, чеків, тощо, контррозрахунку суми боргу чи суми відсотків, суду не надано, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.09.2013 р. між ПАТ «Астра Банк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №28001 від 26.09.2013 р, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 145 133,50 грн., з розрахунку 17,38% річних за користування кредитом на строк з 26.09.2013 р. по 26.09.2019 р. (а.с. 195-203).

У забезпечення виконання ОСОБА_1 (далі позичальником) зобов`язань по вказаному кредитному договору між ПАТ «Астра Банк» (далі кредитор) та ОСОБА_2 (далі поручитель) було укладено Договір поруки №28001/П від 26.09.2013 р., відповідно до якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 28001 від 26.09.2013 р. (а.с. 17-18).

02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Астра Банк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі право грошової вимоги за Кредитним Договором № 28001 від 26.09.2013 року (а.с. 29-33).

Відповідач ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатив у повному обсязі, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованості за кредитним договором, яка станом на 31.07.2015 р. становить 134620,61 грн. та складається з:- 107528,58 грн. - заборгованість за кредитом; - 27092,03 грн. - заборгованість за відсотками.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог виходив з того, що між сторонами виникли договірні кредитні правовідносини, відповідно, яким Банк свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти, тоді, як позичальник свої зобов`язання перед Банком у встановлені у договорі строки не виконав, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором, яка складається з тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, які підлягають стягненню, як з боржника так і з поручителя в солідарному порядку.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції та не може погодитись з доводами відповідача ОСОБА_1 , викладеними в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно норм ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом положень ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу.

Так судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.09.2013 р. між ПАТ «Астра Банк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №28001 від 26.09.2013 р, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 145 133,50 грн., з розрахунку 17,38% річних за користування кредитом на строк з 26.09.2013 р. по 26.09.2019 р.

Окрім того, для забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №28001/П від 26.09.2013 р., відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №28001 від 26.09.2013 р.

Також позивачем доведено, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 зобов`язання за кредитним договором №28001 від 26.09.2013 р. у відповідача виникла заборгованість в розмірі 134620,61 грн., яка складається з:- 107528,58 грн. - заборгованість за кредитом; - 27092,03 грн. - заборгованість за відсотками, що підтверджено наданим Банком розрахунком заборгованості (а.сю.193, т.1).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Позивачем належними та допустимими доказами доведено факт надання відповідачу ОСОБА_1 кредитних коштів та неналежне виконання останнім зобов`язання за кредитним договором, доведено розмір виниклої заборгованості, як за тілом кредиту, так і за відсотками за користування кредитними коштами, тоді, як ОСОБА_1 ці обставини жодним доказом не спростовані, як не спростовано і розрахунок суми заборгованості наданий Банком, свого розрахунку боргу відповідачем не надано, доказів про часткове погашення кредитного боргу також не надано, у зв`язку з чим ОСОБА_1 як позичальник, а ОСОБА_2 , як поручитель зобов`язані у солідарному порядку повернути Банку кредит та сплатити встановлені у договорі проценти за користування кредитними коштами.

Доводи скаржника про те, що його було позбавлено процесуального права на подання відзиву, на подання доказів, на подання зустрічного позову, надання клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні або можливості оскаржити ухвалу суду першої інстанції від 23.04.2018 про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оскільки усі надіслані судом виклики та ухвали були повернуті поштовим відділенням без вручення адресату, з відміткою за закінченням терміну зберігання, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачу ОСОБА_1 було відомо про наявність в суді справи про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, оскільки 09.12. рік не проставлено він уклав з адвокатом Сергієнком Д.М. Договір про надання юридичних послуг (а.с.62-63).

Так, матеріали справи містять заяву представника відповідача адвоката Сергієнка Д.М. від 03.12.2015 про відкладення судового засідання у зв`язку з необхідністю написання заперечення на позов (а.с.61), заяву про відкладення судового розгляду справи від 01.11.2016 через перебування в іншому місці (а.с.101); клопотання про перенесення розгляду справи, призначеного на 16.06.2018 через зайнятість в іншому судовому процесі (а.с.174).

Окрім того, матеріали справи містять і заяви ОСОБА_1 про перенесення судового розгляду через зайнятість його адвоката в інших судових засіданнях, зокрема: заява від 13.09.2016 (а.с.93); аналогічна заява від 14.03.2017 (а.с.115); така ж заява про відкладення через зайнятість адвоката від 23.04.2018 (а.с.162).

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не отримував ухвалу суду від 23.04.2018 про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи також не заслуговують на увагу, оскільки, дійсно матеріали справи містять поштовий конверт, адресований ОСОБА_1 , який повернувся без вручення адресату та в якому суд надсилав відповідачу зазначену ухвалу, проте конверт пустий і на зворотньому боці цього конверта зроблено власноруч запис ОСОБА_1 про отримання змісту конверта 12.06.202018 (а.с.172-зворот).

Нова редакція позовної заяви від 07.07.2019 також надсилалась судом першої інстанції відповідачам, конверт був повернутий суду поштовим відділенням 31.12.2019, з позначкою за закінченням терміну зберігання (а.с.213).

Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 з грудня 2015 року був обізнаний про наявність в суді справи про стягнення з нього кредитного боргу та з цього часу по дату ухвалення судового рішення 10 лютого 2020 року мав достатньо часу для подачі відзиву на позов з викладенням своєї позиції щодо заявлених позовних вимог та надання доказів на спростування заявленого позову, або його часткового спростування, зокрема щодо суми боргу, проте таким своїм правом не скористався, не з вини суду першої інстанції, а з власної ініціативи.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених 375 ЦПК України.

Оскільки рішення суду залишено без змін розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 січня 2022 року.

Головуючий:

Судді: