ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4901/22 Справа № 197/1272/21 Суддя у 1-й інстанції - Шевченко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 197/1272/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.,

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Приватна агрофірма «Агрофірма Колосс»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ляшенко Микола Дмитрович, на ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2022 року, яка постановлена суддею Шевченко О.В. у смт. Широке Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 06 травня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватної агрофірми «Агрофірма Колосс» про розірвання договору оренди.

Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2022 року зазначена позовна заява залишена без руху, та вказано, що позов підлягає залишенню без руху, оскільки поданий з порушенням ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а саме: у вступній частині позовної заяви не зазначено ціну позову, суду надано нечитабельну копію паспорту позивача та державного акту, до позову не додано копію квитанції для вручення відповідачу, копії всіх документів не засвідчені: на них відсутній підпис особи, яка їх засвідчує, в прохальній частині позову необхідно чітко викласти позовну вимогу, зазначивши однозначно, що позивач просить припинити чи розірвати договір, в позові не конкретизовано чи порушені строки давності, суду не повідомлено про докази наявності заборгованості відповідача перед позивачем, як описує позивач із зазначенням періоду, суду не повідомлено про позицію позивача щодо можливості ухвалення заочного рішення, суду не надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (якщо адвокат буде представником у справі), текст позовної заяви (екземпляр для суду) друкується з відступом від лівого берегу не менше 3 см і бажано з одного боку (якщо текст друкується з обох сторін аркушу, тоді застосовується функція «дзеркальні береги»).

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ч.ч. 1-5 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом; копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (Національний стандарт України «…Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003», затверджений наказом Держспоживстандарту України 07.04.2003 № 55). Згідно п. 5.27 Національного стандарту Відмітку про засвідчення копії документа складають із слів Згідно з оригіналом, назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії; учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Вказано, що при наданні документів на виконання даної ухвали необхідно одночасно надати докази своєчасності усунення недоліків. Такими документами є конверт (чи його якісна копія з чітким відображенням поштового штампу з датою і штрихкоду), довідка з поштового відділення щодо дати вручення рекомендованого листа (або офіційна копія з титульного та відповідного аркушу журналу, в якому працівник пошти офіційно фіксує дату передачі адресатам рекомендованих листів) та ін. У разі ненадання цих документів і одночасної відсутності повідомлення про вручення рекомендованого листа в суді на час розгляду матеріалів, наданих позивачем в порядку виконання даної ухвали суду, суддею буде вирішуватися питання щодо повернення позову позивачеві через пропуск визначеного законом для усунення недоліків строку.

Надано позивачці строк - десять днів з дня отримання ухвали, для усунення вказаних недоліків.

Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2022 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачці.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ляшенко І.В., просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що ухвала суду про повернення позовної заяви не відповідає вимогам ст.ст.185,260,263 ЦПК України.

Вказує, що ухвалою про залишення позовної заяви без руху та ухвалою про повернення позовної заяви допущено навмисне затягування розгляду справи у термін п`ять місяців, у зв`язку з чим вона позбавлена судового захисту.

Вважає, що суд допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що, станом на 06.05.2022 року недоліки, а саме: у вступній частині позовної заяви в порушення п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не зазначено ціну позову (яку не варто плутати із судовими витратами), суду надано нечитабельну копію паспорту позивача та державного акту (за загальним правилом суду надаються якісні копії документів, що є загальновідомим), до позову, в порушення ч. 1 ст. 177 ЦПК України, не додано копію квитанції для вручення відповідачу, копії всіх документів, доданих до позовної заяви, в порушення ч. 2, 5 ст. 95 ЦПК України не засвідчені: на них відсутній підпис особи, яка їх засвідчує; в прохальній частині позову, в порушення п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, чітко не викладено позовну вимогу, необхідно зазначитии однозначно, що позивач просить (припинити чи розірвати договір), в порушення п. 8 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК суду не повідомлено і не надано докази наявності заборгованості відповідача перед позивачем, як описує позивач із зазначенням періоду, суду не надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (в т.ч. для відповідача), перелічені в ухвалі суду від 05.01.2022 року, позивачем не усунені, клопотань про поновлення строку, визначеного законом для усунення виявлених недоліків, від останньої чи її представника не надходило. Також, суд зазначав, що текст ухвали від 05.01.2022 року доступний для ознайомлення в ЄДРСРУ з 13.01.2022 року. Адвокату (представнику) Ляшенку М. на його офіційну електронну пошту 13.01.2022 року направлено копію ухвали від 05.01.2022 року. Позивачка в своїх поясненнях від 04.02.2022 року підтвердила, що їй відомий з 04.02.2022 року зміст цієї ухвали та фактично просить суд проявити надмірну гнучкість, тобто не звертати увагу на числені порушення ЦПК України. Надмірна гнучкість суду може призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 174 ЦПК України).

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

У ч.ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, встановивши, що позовна заява позивачки, не відповідає вимогам ст.ст. 95, 175,177 ЦПК України, 05 січня 2022 року постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надав позивачці строк для усунення її недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позову без руху (а.с.8).

14 лютого 2022 року на адресу суду першої інстанції надійшли пояснення ОСОБА_1 щодо ухвали Широківського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2022 року ( а.с. 12).

Проте, ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позовну заяву і додані до неї документи позивачці. Роз`яснено позивачці, що згідно ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Положення ст. 185 ЦПК України щодо повернення заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху.

За змістом вище наведених норм процесуального закону повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення заяви без руху, можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.

З огляду на викладене не можна вважати, що позивачка ОСОБА_3 , отримавши копію ухвали про залишення позовної заяви без руху, ухилилась від виконання зазначених в ній вимог, оскільки на її виконання (у межах встановленого судом строку для усунення недоліків) нею до суду першої інстанції направлені пояснення ОСОБА_1 щодо ухвали Широківського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2022 року ( а.с. 12).

Суд першої інстанції, в ухвалі про повернення позовної заяви, зазначив, що позивачка в передбачений законом строк вказані недоліки не усунула, у відповідності до ч.3 ст.185 ЦПК України, позовну заяву слід визнати неподаною та повернути позивачці.

Отже, суд вважав, що ухвалу суду не виконано, в зв`язку з чим недоліки, вказані в ухвалі суду про залишення заяви без руху, не виправлені.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнано неподаною та повернуто позовну заяву позивачці.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як конституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.

Отже, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачці ОСОБА_1 можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України»).

В свою чергу, ч. 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, судом першої інстанції неправильно застосовано правила ч.3 ст.185 ЦПК України, що в свою чергу свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.

Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу №761/41071/19, провадження № 61-2192св20, у Постанові від 08.04.2020 року зазначила, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивачки на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалу до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ляшенко Микола Дмитрович, - задовольнити.

Ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2022 року скасувати та направити матеріали за позовом ОСОБА_1 до Приватної агрофірми «Агрофірма Колосс» про розірвання договору оренди до Широківського районного суду Дніпропетровської області для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 липня 2022 року.

Головуючий:

Судді: