Провадження № 22-ц/824/4067/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи приватний виконавець Ляпін Дмитро Валентинович, стягувач АТ «Альфа-Банк» на дії приватного виконавця, визнання протиправним бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, визнання протиправним бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, відповідно до якої просила: визнати неправомірною бездіяльність виконавця щодо не зняття арешту з майна (грошових коштів, що містяться на рахунках ОСОБА_1 ), який накладений постановою приватного виконавця Ляпіна Д.В. про арешт коштів боржника від 12.08.2019 у рамках виконавчого провадження № 59189400; щодо не виключення з Єдиного реєстру боржників відомостей про скаржника як боржника у виконавчому провадженні № 59189400; зобов`язати виконавця зняти арешт з майна (грошових коштів, які містяться на рахунках ОСОБА_1 ), який накладений постановою приватного виконавця Ляпіна Д.В. про арешт коштів боржника від 12.08.2019 у рамках виконавчого провадження № 59189400; зобов`язати виконавця виключити з Єдиного реєстру боржників запис щодо ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні № 59189400.

Скарга обґрунтована тим, що приватним виконавцем Ляпіним Д.В. відкрито виконавче провадження за № 59189400 за виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Києва від 12.07.2018, який виданий на підставі заочного рішення суду від 20.04.2017 у справі № 761/30546/16-ц, яким задоволено позов АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №380/1363/06-А від 03.11.2006 у розмірі 1 110 087, 70 грн.

В рамках вказаного виконавчого провадження виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 від 12.08.2020 та внесено скаржницю до Єдиного реєстру боржників.

04.05.2020 виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У подальшому 29.12.2020 року виконавчий документ було повторно пред`явлено до виконання, приватним виконавцем Русецьким П.С. відкрито виконавче провадження № 64013244.

24.06.2021 року Шевченківським районним судом м. Києва винесено ухвалу про скасування заочного рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист № 761/30546/16-ц, внаслідок чого приватним виконавцем Русецьким П.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 64013244 та знято усі накладені ним арешти на майно ОСОБА_1 , виключено відомості про неї з Єдиного реєстру боржників.

Водночас, арешт, накладений в рамках виконавчого провадження № 59189400, а також відомості про скаржника як боржника у Єдиному реєстрі боржників, залишились.

На звернення скаржниці до приватного виконавця Ляпіна Д.В. щодо зняття арешту з коштів останньої та виключення з ЄРБ відомостей про неї як боржника, виконавець повідомив, що чинним законодавством України не передбачено виключення відомостей про боржника з ЄРБ у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, виконавцем також повідомлено, що ним не може бути закінчено виконавче провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, скаржниця вважає, що у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу, а також внаслідок скасування рішення суду, на підставі якого було видано вказаний виконавчий документ, виконавче провадження було завершено, однак зняття арешту з майна боржниці, як і виключення її з Єдиного реєстру боржників виконавцем зроблено не було.

З огляду на зазначене, вважає, що внаслідок бездіяльності приватного виконавця в рамках виконавчого провадження № 59189400, порушуються права скаржниці, а також у зв`язку з тим, що існує правова невизначеність щодо зняття арешту з майна боржниці ОСОБА_1 , та виключення відомостей про неї як про боржника з ЄРБ у разі повернення виконавчого листа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», скаржниця звернулась до суду із вказаною скаргою.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення її скарги.

Обґрунтовувала доводи апеляційної скарги тим, що судом першої інстанції не враховано, що на момент звернення зі скаргою до суду, заочне рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист, було скасовано, що відповідно до приписів ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» вважається закінченням виконавчого провадження і відповідно до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» повинні застосовуватися наслідки у вигляді зняття всіх арештів та виключення з Єдиного реєстру боржників.

Вказує, що внаслідок бездіяльності приватного виконавця та відсутності правового механізму зняття арешту з майна та виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників, у випадку повернення виконавчого документа на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», порушуються її права та інтереси.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Залишаючи скаргу без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що виконавець діяв в межах своїх повноважень та у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», порушення у його діях в частині відмови у знятті арешту з майна боржника, а також виключення відомостей про останню з ЄРБ - відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Дмитром Валентиновичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59189400 за виконавчим листом № 761/30546/16-ц від 12.07.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суму в розмірі 1 126 739, 02 грн.

12.08.2019 виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , яку направлено до виконання у тому числі АТ КБ «Приватбанк».

04.05.2020 виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа - виконавчого листа № 761/30546/16-ц стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в результаті вчинення виконавчих дій приватним виконавцем не виявлено майна боржника, на яке можливе звернення стягнення. Також стягувачу роз`яснено право на повторне пред`явлення виконавчого документу до виконання.

У подальшому виконавчий лист 761/30546/16-ц від 12.07.2018 був повторно пред`явлений стягувачем до виконання, за яким приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Русецьким Павлом Сергійовичем було відкрито виконавче провадження № 64013244.

24.06.2021 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/30546/16-ц скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.04.2017, на підставі якого раніше був виданий виконавчий лист № 761/30546/16-ц від 12.07.2018.

30.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Русецьким П.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із скасування заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.04.2017, знято арешт з рухомого та нерухомого майна, який накладався безпосередньо цим приватним виконавцем та виключено відомості скаржниці як боржника із ЄРБ.

02.07.2021 скаржниця звернулась до виконавця із повідомленням, згідно з яким повідомила виконавця про скасування заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва, на підставі якого було видано виконавчий лист № 761/30546/16-ц від 12.07.2018 та просила скасувати всі вжиті виконавцем заходи щодо виконання вказаного виконавчого документу та заочного рішення суду, а також провести всі необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження № 59189400 відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

На що листом від 05.07.2021 за № 59189400/1627 виконавцем було повідомлено скаржницю про те, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна та коштів боржника чинним законодавством не передбачено, як не передбачено і виключення боржника з Єдиного реєстру боржників у разі повернення виконавчого документу з тих же підстав.

13.07.2021 скаржниця звернулась до виконавця з вимогою щодо скасування всіх вжитих виконавцем заходів щодо виконання виконавчого листа 761/30546/16-ц від 12.07.2018 у зв`язку із скасуванням заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва, на підставі якого був виданий вказаний виконавчий лист, а саме скасувати арешт, накладений на майно та кошти боржника, а також виключити з ЄРБ відомості про скаржницю як боржника.

У відповідь на вказану вимогу виконавцем листом від 16.07.2021 за №59189400/1711 було повідомлено скаржницю про випадки, коли може бути знятий арешт з майна боржника у виновому провадженні та виключено відомості про боржника з ЄРБ. Виконавець повторно зазначив, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна та коштів боржника чинним законодавством не передбачено, як не передбачено і виключення боржника з Єдиного реєстру боржників у разі повернення виконавчого документу з тих же підстав. Також вказав, що виконавче провадження № 59189400 було закрито раніше, ніж винесена ухвала від 24.06.2021, якою заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.04.2017 по справі № 761/30546/16-ц було скасовано.

Крім того, виконавець листом від 06.07.2021 № 59189400/1636 також звернувся до Міністерства юстиції України щодо надання відповідних роз`яснень стосовно виключення відомостей з ЄРБ, а також зняття арешту з майна та коштів боржника у зв`язку з визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Міністерством юстиції України приватному виконавцю надано відповідні роз`яснення з приводу звернення приватного виконавця та вказано, що законодавством не врегульовано питання про зняття арешту з майна боржника у разі якщо після винесення у виконавчому провадженні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, скасовано, (визнано нечинним) або виконавчий документ судом визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Разом з тим повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 37 зазначеного Закону арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 цього Закону.

Враховуючи вказані норми матеріального права та встановлені обставини справи, а саме, що державним виконавцем правомірно винесено постанову від 04.05.2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу, яка не була визнана незаконною або скасована, і що у державного виконавця в силу вимог ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні повноваження на зняття арешту з майна, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що підстави для скасування арештів, заборон та обтяжень щодо боржника, а також виключення її з Єдиного реєстру боржників відсутні.

Доводи апелянта про те, що внаслідок бездіяльності приватного виконавця в рамках виконавчого провадження № 59189400, порушуються права скаржниці, оцінюються колегією суддів критично, з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Згідно абз. 3 п. 20 розділу ІІІ Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що такий виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, виконавець, керуючись частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», виносить постанову про скасування заходів примусового виконання, здійснених під час виконання такого виконавчого документа, без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З огляду на те, що вимоги скарги на бездіяльність приватного виконавця мотивовані відсутністю у боржника обов`язку у зв`язку з скасуванням рішення суду, доводи апеляційної скарги про те, що виконавець зобов`язаний визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, відхиляються колегією суддів як такі, що ґрунтуються на власному тлумаченні апелянтом норм законодавства.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що на момент звернення з вимогами до виконавця та зі скаргою до суду, заочне рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист, скасовано, що відповідно до приписів ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» вважається закінченням виконавчого провадження, оцінюються колегією суддів критично, позаяк ґрунтується на власному тлумаченні апелянтом норм законодавства, оскільки з системного тлумачення норм законодавства вбачається, що лише у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу, судом встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню, виконавець вчиняє дії щодо зняття арешту з майна боржника, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Твердження апелянта щодо не застосування місцевим судом до спірних правовідносин висновків викладених у постанові Касаційного адміністративного суду від 27.03.2020 року у справі №817/928/17 не впливають на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відсутності в діях приватного виконавця порушень Закону України «Про виконавче провадження».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: