Справа № 199/9302/19
(2/199/1595/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

18 липня 2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.

при секретареві Лавріщевій Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

за неявки учасників справи,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №DNL0GA від 21.07.2008 року відповідачу було надано кредит у розмірі 72786,88 (Долар США) на термін до 21.07.2015 року, в свою чергу відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредиту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, станом на 28.08.2019 року має заборгованість 615544,24 (Долар США), яка складається з наступного: 68618,26 (Долар США) заборгованість за кредитом; 40515,60 (Долар США) заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 11417,26 (Долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом; 494993,12 (Долар США) пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 15485,38 (Долар США), що за курсом 25,16 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.08.2019 року складає 389612,16 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 21.10.2011 по 01.04.2015, разом із судовими витратами.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2019, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О.

Ухвалою від 06.12.2019 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 22.05.2020 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті позовних вимог.

29 вересня 2020 року по справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

13.05.2022 відповідачем подана заява про перегляд заочного рішення суду від 29.09.2020 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2022, вищезазначена заява відповідача про перегляд заочного рішення суду надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О.

Ухвалою від 02.06.2022 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року скасовано. Справа призначена до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2022, вищезазначена цивільна справа після перегляду заочного рішення надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши до суду разом з позовною заявою клопотання з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач та представник відповідача адвокат Казанцев С.В. у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, в порядку передбаченому ч.ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України. Надавши суду заяву про слухання справи у їх відсутність та надавши заяву про застосування по позовних вимог строку позовної давності, оскільки позивач звертався до відповідача з аналогічним позовом у жовтні 2022 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, що підтверджується рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011, у зв`язку з чим позивачем перервано строк позовної давності, такий строк почав відлічуватися заново та сплив у жовтні 2016, а з даним позовом позивач звернувся у листопаді 2019 року. Тому представник відповідача просить суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21 липня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № DNL0GA, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачеві кредитні кошти на строк з 21.07.2008 по 21.07.2015 в розмірі 72786,88 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент видачі, а також винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсними не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору.

Банк виконав свої зобов`язання за договором та надав позичальнику кредитні кошти, що підтверджується випискою.

Відповідач ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 28 серпня 2019 року відповідно до розрахунку, наданого позивачем, рахується заборгованість у загальному розмірі 615544,24 (Долар США), яка складається з наступного: 68618,26 (Долар США) заборгованість за кредитом; 40515,60 (Долар США) заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 11417,26 (Долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом; 494993,12 (Долар США) пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені.

Ухвалою від 02.06.2022 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року скасовано.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як, встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 27 червня 2022 року представником відповідача ОСОБА_2 було подано до суду заяву про застосування строків позовної даності. В якій представник відповідача посилається на те що, позивач звертався до відповідача з аналогічним позовом у жовтні 2022 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, що підтверджується рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011, у зв`язку з чим позивачем перервано строк позовної давності, такий строк почав відлічуватися заново та сплив у жовтні 2016, а з даним позовом позивач звернувся у листопаді 2019 року. Тому представник відповідача просить суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності. З даними висновками суд погоджується у повному обсязі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Таким чином, суд, враховуючи вищевикладене, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити.

Згідно з ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Судові витрати покласти на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дняйого проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Богун

18.07.2022