Справа № 752/5222/21
Провадження № 2/752/1909/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2022 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді Ольшевської І.О.

за участю секретаря судового засідання Гладибороди Л.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквіфін Україна» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквіфін Україна», в якому просила визнати недійсним договір позики, укладений між нею та відповідачем.

В обґрунтування позову зазначено, що 07 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Еквіфін Україна» укладено Договір №104106-М на суму позики 5 000,00 гривень строком на 30 днів. Позивачем оформлено заявку на отримання кредитних коштів через мережу Інтернет. При цьому, під час укладання договору позики ТОВ «Еквіфін Україна» не повідомило позивача належним чином про реальну вартість та подорожчання позики, так само як і не ознайомило з іншими істотними умовами надання та обслуговування позики (ціна та сукупна вартість кредиту, реальна річна процентна ставка, відповідальність за невиконання/неналежне виконання договору, порядок та черговість погашення позики тощо). Також, позивач звертала увагу суду на те, що відповідачем було встановлено вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації в разі невиконання ним зобов`язань за договором, що, в свою чергу, є несправедливими умовами відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». ОСОБА_1 наголошувала, що ТОВ «Еквіфін Україна» застосовує нечесну підприємницьку практику, оскільки вимога про нарахування та сплату неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та частинах першій, другій ст. 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності. Позивач зазначала, що відповідачем було введено останню в оману на рахунок істотних умов договору, а, зокрема, на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом. Окрім того, якщо б позивач була належним чином проінформована про те, що в разі невиконання зобов`язань сума відшкодування буде в два і більше рази перевищувати початкову ціну кредиту, вона не укладала би зазначений договір. ОСОБА_1 вказувала, що під час укладання кредитного договору не було дотримано письмової форми, більше того, остання не підписувала ані фізично, ані накладенням ЕЦП жодного кредитного договору, у зв`язку з чим просить визнати вказаний договір недійсним.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено. Витребувано в ТОВ «Еквіфін Україна» копію договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Еквіфін Україна», №104106-М від 07 жовтня 2020 року.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач 26 травня 2021 року отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками.

15 червня 2021 року на адресу суду надійшов відзив, у додатках до якого було долучено електронний кредитний договір №104106-М від 07 жовтня 2020 року на паперових носіях, на виконання вимог вищевказаної ухвали.

У відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та не погоджується з правовою оцінкою обставин, наданих позивачем з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКВІФІН УКРАЇНА» створене 07 травня 2019 року. Основний вид діяльності - код КВЕД 64.92 «інші види кредитування». Відповідач є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №1251 від 19 вересня 2019 року, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на підставі Розпорядження №1852 від 19 вересня 2019 року. Надалі, у зв`язку із зміною місцезнаходження відповідача Національним банком України було переоформлено відповідачу Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи і видано нове серія ФК № В0000118 від 28 грудня 2020 року. Також відповідач має ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), яка була видана Товариству розпорядженням Нацкомфінпослуг від 10 жовтня 2019 року №2008. В інформаційно-телекомунікаційній системі товариства (веб-сайті https:// mistercash.ua/) між ОСОБА_1 (позичальником) та ТОВ «Еквіфін Україна» (кредитодавцем) укладено Кредитний договір, а саме: №104106-М від 07 жовтня 2020 року на суму 5 000,00 грн строком на 30 днів. Кредитний договір було укладено на підставі Примірного кредитного договору та Правил надання коштів в кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквіфін Україна», затверджених наказом ТОВ «Еквіфін Україна» від 29 липня 2020 року №2907-1. Примірний кредитний договір та Правила розміщені у вільному доступі на Веб-сайті Товариства https:// mistercash.ua/ в розділі https:// mistercash.ua/about/ (копії відповідних сторінок веб-сайту Відповідача додаються) і будь-яка особа, яка бажає отримати кредит, у тому числі позивач, мала та має можливість ознайомитись цими та іншими документами перед укладанням Кредитного договору. Надалі позивач пройшла реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, що свідчить, що позивач ознайомилася з Правилами та іншою наданою їй інформацією. Під час здійснення реєстрації в ІТС Товариства позивач: пройшла процедуру ідентифікації в ІТС Товариства, а саме: надала всі свої особисті дані (ПІБ, дані паспорта; дату та рік народження, ідентифікаційний номер, свій номер мобільного телефону, електронну пошту, місце роботи, місце реєстрації та проживання тощо; надала згоду на обробку персональних даних, шляхом проставлення в ІТС Товариства електронної відмітки, в порядку передбаченому статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних»; створила особистий кабінет; пройшла процедуру верифікації своєї платіжної картки, на яку в подальшому були перераховані кредитні кошти (процедура верифікації карти детально прописана у пункті 4.8 Правил); ознайомилася в Особистому кабінеті з Паспортом продукту «Споживчий кредит» в порядку, за формою та за змістом, що передбачені статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» та іншою необхідною інформацією. Після чого для безпосереднього оформлення кредиту позивач в ІТС відповідача обрала бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомилася з текстом примірного кредитного договору, що пропонувався для укладання, Правилами, інформацією зазначеною в частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправлення (відсилання) до них/неї, що повністю відповідає частині 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», про що позивач поставила відповідну відмітку в ІТС Товариства, після чого створила заявку на отримання кредиту згідно з обраними позивачем умовами. Після прийняття кредитодавцем позитивного рішення щодо надання кредиту позичальнику кредитодавець зробив позичальнику пропозицію в його Особистому кабінеті укласти електронний Кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими заявник мала можливість ознайомитись до моменту укладання Кредитного договору. Після прийняття позичальником умов Кредитного договору позивач уклала з Товариством електронний Кредитний договір, який був підписаний позивачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «f28856», після чого позивач отримала кредит від кредитодавця в сумі 5 000,00 грн. на свою платіжну карту. Укладений кредитний договір у відповідності до пункту 10.7. Правил було розміщено в Особистому кабінеті позичальника, а також на виконання статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» та пункту 4.27 Правил 07 жовтня 2020 року примірник Кредитного договору було відправлено на електронну адресу позивача, яку вона зазначила під час проходження реєстрації в ІТС Товариства. Відповідач наголошує, що без проходження процедури реєстрації в ІТС Товариства, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету, без верифікації кредитної картки позивача, без підписання Кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором - Кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що ТОВ «Еквіфін Україна» є фінансовою установою.

На офіційному сайті відповідача в мережі Інтернет розміщені Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Еквіфін Україна».

07 жовтня 2020 року в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства між сторонами був укладений Кредитний договір №104106-М, відповідно до якого сторони погодили про надання позивачу грошових коштів в сумі 5 000,00 грн. у позику строком на 30 днів, на умовах повернення, платності та строковості.

Згідно з цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальнику в користування грошові кошти (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов цього Договору (пункт 2.1. договору).

Відповідно до пункту 11.8. позичальник підтверджує, що до укладення цього договору отримав від кредитодавця всю необхідну інформацію про кредит і умови кредитування відповідно до норм чинного законодавства України (в т.ч. відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист прав споживачів»), що надана інформація є повною і зрозумілою і надана без нав`язування придбання фінансової послуги кредитодавця, що позичальник ознайомлений з Правилами надання коштів у кредит, які є невід`ємною частиною Договору, і з Політикою конфіденційності.

Згідно Графіку платежів, який міститься в кредитному договорі, проценти за користування позикою в межах строку позики з 07 жовтня 2020 року до 05 листопада 2020 становлять 15,00 грн.

Пунктом 2.6.4. Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за акційною процентною ставкою в розмірі 0,01 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 3,65%. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом, а саме за період з дати видачі кредиту і до запланованої дати повернення кредиту включно.

Надалі, позивач уклала з відповідачем чотири електронні додаткові угоди (з угодами щодо автопролонгації) до Кредитного договору: №1 від 05 листопада 2020 року, №2 від 02 грудня 2020 року, №3 від 05 грудня 2020 року та №4 від 20 грудня 2020 року.

Вказаними додатковими угодами сторони продовжували строк користування кредитом, викладали графік платежів в новій редакції та змінювали умови щодо автопролонгації Кредитного договору.

Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з договірних правовідносин (кредитного договору).

За статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (частина сьома статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (стаття 640 ЦК України).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (стаття 642 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Беручи до уваги вказані норми закону, суд приходить до висновку, що договір, укладений між сторонами 07 жовтня 2020 року в електронній формі, який містить електронний підпис одноразовим ідентифікатором позивача та представника відповідача, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Оспорюваний кредитний договір було укладено з відповідачем в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає правилам частини першої статті 205 Цивільного кодексу України.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору, який наданий відповідачем, встановлено, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, а позичальник в свою чергу погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно з пунктом 2.2 кредитного договору №104106-М від 07 жовтня 2020 року кредит видається в безготівковій формі, шляхом перерахування суми кредиту на платіжну картку, вказану позичальником в Заявці на отримання кредиту.

Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Оспорюваний кредитний договір підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи позивача щодо неукладення договору.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд також у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.

Щодо аргументів позивача на рахунок відсутності інформації про реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту, суд зазначає, що дане твердження спростовується пунктами 2.6.4., 2.6.5., 2.6.6., 5.7., 5.7.1., 5.7.2. та Додатковими угодами №1-4 до Кредитного договору (з угодами щодо автопрологації), в яких чітко зазначено:

Відповідно до пункту 2.6.4. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за акційною процентною ставкою в розмірі 0,01 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 3,65%. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом, а саме за період з дати видачі кредиту і до запланованої дати повернення кредиту включно.

Пунктом 1 останньої Додаткової угоди №4 від 20 грудня 2020 року до кредитного договору встановлено наступне:

«Відповідно до п. 5.1. Договору сторони домовилися продовжити Строк користування кредитом та викласти п. 2.6.2., п. 2.6.3 та п. 2.6.4. Договору в наступній редакції:

«2.6.2. Строк кредиту з 21/12/2020 р. по 04/01/2021 р. включно»;

«2.6.3. Запланована дата повернення кредиту 04/01/2021 р.»;

«2.6.4. За користування кредитом Позичальник сплачує Кредитору проценти за стандартною процентною ставкою в розмірі 1,65% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 382,62%».

У встановлений термін (04 січня 2021 року) позивач свої зобов`язання перед відповідачем щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала наступну угоду щодо продовження строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктом 5.7, 5.8., 6.6. Кредитного договору сторони погодили, що у випадку несплати позичальником заборгованості за кредитом/неоформлення продовження строку користування кредитом до запланованої дати повернення кредиту, цей Договір вважатиметься автопролонгованим, а строк користування кредитом - подовженим на наступних умовах:

Пункт 5.7.1 Строк автопролонгації Договору та продовження строку користування кредитом складає період часу з дати (дня), наступної за запланованою датою повернення кредиту (або новою запланованою датою повернення кредиту у випадку оформлення продовження строку користування кредитом), і до спливу 20 (двадцяти) календарних днів включно.

Пункт 5.7.2 В період автопролонгації діє підвищена процентна ставка у розмірі 4%.

Пункт 5.8 Сторони погодили, що угода на автопролонгацію Договору підписується Позичальником одночасно з підписанням цього договору.

Пункт 6.6 У разі застосування автопролонгації на суму кредиту (фактичний залишок суму кредиту) позичальника нараховується підвищена процентна ставка, яка становить 4%, а за кожен день користування кредитом. Така підвищена процентна ставка нараховується починаючи з 1-го дня автопролонгації та діє до дня, зазначеного у відповідній угоді як нова узгоджена сторонами запланована дата повернення кредиту, та/або оформлення позичальником продовження строку користування кредитом на умовах цього договору.

Пунктами 1.2-1.8 Угоди до Кредитного договору (автопролонгація) від 20.12.2020р., сторони узгодили, що в період автопролонгацїї з 05.01.2021 по 24.01.2021 р. включно позичальник сплачує кредитору проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 4% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 720,34%. Загальна вартість кредиту становить 13238,6 грн.

Крім того, враховуючи, що Кредитний договір було автопролонговано, акційна процентна ставка за користування кредитом, була перерахована у відповідності до положень пункту 6.5. Кредитного договору.

Розмір стандартної процентної ставки визначено в пункті 1.13 Кредитного договору і складає 1,65% від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Також, суд не бере до уваги посилання позивача щодо здійснення відповідачем нечесної підприємницької діяльності, у зв`язку з введенням її в оману щодо істотних умов договору, зокрема, відсоткової ставки за користування кредитом, оскільки обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Більше того, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не надано жодного належного та допустимого доказу щодо вчинення психологічного тиску, погроз з боку працівників банку та введення останніми позивача в оману, зокрема, заяви зі зверненням до правоохоронних органів з приводу наявності в діях працівників ТОВ «Еквіфін Україна» складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.

Щодо твердження позивача про нарахування та сплату неустойки у значно завищеному розмірі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 6.8. Кредитного договору у разі прострочення виконання зобов`язання за цим Договором, позичальник зобов`язується сплатити кредитору на його вимогу (одноразово) штраф у розмірі 50% процентів від суми кредиту, що складає 2500 грн.

Вищевказане положення Кредитного договору повністю кореспондує з положенням абзацу 2 частини 2 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», а саме: сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Вказане також кореспондується із вимогами пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки встановлений розмір неустойки не може розглядатися як непропорційно велика сума компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання споживачем зобов`язань за договором.

До того ж, враховуючи, що позивач отримала кредит в період дії на території України карантину, то згідно з пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, неустойка (штраф) Позивачу взагалі не нараховувалась за Кредитним договором.

Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду.

За судового розгляду на підставі наданих позивачем доказів не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору №104106-М від 07 жовтня 2020 року вимогам законодавства та про несправедливість його умов, усі доводи позивача ґрунтуються виключно на припущеннях і спростовуються самим змістом договору.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України та відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України пункту 7 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Втім, зазначених законом підстав недійсності договору позивачем не доведено.

На переконання суду, саме позивач ініціювала укладення такого договору, оформивши заявку на сайті товариства, підписавши договір з використанням електронного підпису, оскільки паспортні дані клієнта, зазначені в оспорюваному договорі, повністю відповідають паспортним даним позивача.

Суду не було надано доказів на спростування зазначеного.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина друга статті 81 ЦПК України).

Позивачем не доведено перед судом порушення прав з боку відповідача, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а за наслідками розгляду справи в задоволенні позову відмовлено, суд вважає, що підстави для розподілу судових витрат між сторонами відсутні.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквіфін Україна» про захист прав споживачів відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Еквіфін Україна», , юридична адреса: 03066, м. Київ, вул. Михайла Максимовича, буд. 8.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 26.07.2022р.

Суддя І.О. Ольшевська