Провадження 22- ц /812/131/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Бондаренко Т.З.,

суддів - Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №484/2127/14-ц за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2014 року, ухвалене під головуванням судді Маржиної Т.В. в приміщенні того ж суду, за позовом

Акціонерного товариства «Міжнародний Резервний Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з квартири,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанк Росії», правонаступником якого є Акціонерне Товариство «Міжнародний Резервний Банк» (далі Банк, АТ «Міжнародний Резервний Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з квартири.

Позивач зазначав, що 23 березня 2012 року між АТ «Міжнародний Резервний Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №10065-ФО/2012/57. Відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти в сумі 160 000 грн. з терміном повернення 22 березня 2017 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань 23 березня 2012 року між АТ «Міжнародний Резервний Банк» та відповідачами укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Сулімою В.Ф., зареєстрований в реєстрі за № 539, згідно з відповідачі передали в іпотеку АТ «Міжнародний Резервний Банк» нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 . Відповідач в свою чергу зобов`язався прийняти належним чином, використати та повернути вказані кредитні кошти у строки, передбачені у кредитному договорі. Відповідачем частково було погашено заборгованість по кредиту. Однак в подальшому відповідач припинив виконувати свої обов`язки за кредитним договором в частині сплати тіла кредиту та відсотків. Таким чином станом на 24 березня 2014 року заборгованість відповідача по кредиту за кредитним договором складає 153890, 23 грн.

Враховуючи наведене позивач просив в рахунок заборгованості за кредитним договором № 10065-ФО/2012/57 від 23 березня 2012 року в розмірі 153 890 грн. 23 коп. звернути стягнення на предмету іпотеки, а саме трикімнатну квартиру загальною площею 70,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 та трикімнатну квартиру загальною площею 62,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що належить на праві власності відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 1/4 частці кожному, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною незалежним суб`єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій. За рахунок коштів, отриманих від продажу вказаних предметів іпотеки погасити заборгованість відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором 10065-Ф0/2012/57 від 23 березня 2012 р. на користь АТ «Міжнародний Резервний Банк» в 153 890 грн. 23 коп. Також просить виселити усіх зареєстрованих у вказаних квартирах мешканців.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2014 року позов повністю задоволено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе кредитні зобов`язання, через що утворилась заборгованість в сумі, яка відповідає заявленим позовним вимогам 153890, 23 грн., яка на час розгляду справи не була погашена відповідачем, а тому наявні підстави для звернення стягнення на предмети іпотеки, а саме житлові квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 та виселення і зняття з реєстрації відповідачів з вказаних житлових приміщень.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що жодного разу апелянт не отримував судові повістки, хто отримував поштові відправлення йому не відомо. Так само не отримував повістки і поручитель ОСОБА_3 , оскільки перебував в зоні АТО. Також в апеляційній скарзі наголошується на тому, що позивачем не дотримано досудового порядку вирішення даного спору та не було повідомлення про наявність заборгованості та необхідність її погашення, до того ж вся заборгованість перед Банком в сумі 160000 гр. особисто апелянтом була погашена, що вбачається із довідки розрахунку заборгованості з якої читко вбачається.

У відзиві на апеляційну скаргу банк зазначив, що твердження апелянта про повне або часткове погашення ним кредитної заборгованості не підтверджено належними та допустимими доказами. Натомість оскаржуване рішення районного суду станом на 20 листопада 2015 року було виконано в примусовому порядку, в зв`язку з чим виконавче провадження закрито з підстав п. 8 ч. 1 с. 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто в зв`язку з повним виконанням судового рішення. Також зазначено про неповажність причин тривалого пропуску строку на оскарження рішення, що порушує принцип правової визначеності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині перші статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди;

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотечного зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 2 ст. 33, ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Для цього іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушень. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

З матеріалів справи вбачається, і таке встановлено районним судом, що 23 березня 2012 року між АТ «Міжнародний Резервний Банк» та ОСОБА_2 , було укладено кредитний договір № 10065-ФО/2012/57 відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти в сумі 160 000,00 грн. з терміном повернення 22 березня 2017 року.

З метою забезпечення зобов`язання відповідача за кредитним договором, 23 березня 2012 року між АТ «Міжнародний Резервний Банк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Сулімою В.Ф. зареєстрований в реєстрі за № 539, згідно з яким відповідачі передали в іпотеку ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з листами іменованими, як повідомлення-вимога від 21 січня 2014 року направленими боржнику ОСОБА_2 , а також іпотекодавцям ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 банк повідомив вказаних осіб про необхідність дострокового повернення повної суми заборгованості за відповідним кредитним договором в 30 денний строк, яка станом на 20 січня 2014 року становила 143 482 грн. 81 коп. із яких заборгованість за тілом кредиту 120655, 75 грн., процентів за користування кредитом 18507, 50 грн. процентів за користування кредитом, а також пені за прострочення заборгованості за кредитом 2208, 65 грн. та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом 2110 грн. 91 коп. (т.1 а.с. 33-40).

В зв`язку з невиконанням умов кредитного договору та вказаних письмових вимог Банку, станом на 24 березня 2014 року Банком нараховано заборгованість, яка становить - 153 890,23 грн., та складається із заборгованості відповідача по кредиту за кредитним договором - 120 655,75 грн., процентів за користування кредитом - 23 806,26 грн., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 4 810,63 грн., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 4 617,59 грн.

Так, відповідно до п. 1.2 умов кредитного договору, сторони домовились про сплату позичальником змінюваних процентів за користування кредитом, розмір яких визначається як сума погодженого сторонами індексу (базова процентна ставка) і маржі Банку та розраховується за наведеною формулою.

Пунктом 10.1 договору встановлена відповідальність сторін договору у вигляді пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 0,2 відсотки від простроченої суми.

Положенням пунктів 8.3, 8.4, 8.5 договору встановлено право Банку в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором у разі затримання позичальником щонайменше на три календарні місяці сплати частини кредиту, періодичність сплати яких передбачена цим договором. У разі, якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості, існуючої на дату відправлення вимоги, позичальник, у разі отримання від банку такої письмової вимоги, зобов`язаний здійснити усі платежі на користь Банку з урахуванням строку, що минув з дати, на яку Банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором в строк не пізніше (шістдесяти) календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від Банку.

З розрахунку та руху коштів по рахунку вбачається, що останній платіж позичальником ОСОБА_2 здійснено в червні 2013 року.

Враховуючи наявність прострочення щомісячних платежів, Банк правомірно, реалізувавши своє право на дострокове повернення кредиту, направив боржнику та іпотекодавцям листи про вимогу дострокового погашення кредитної заборгованості, в яких розмір заборгованості визначив станом на 20 січня 2014 року. В листах також вказано, що заборгованість підлягає сплаті упродовж 30 днів, із сплатою строкових платежів урахуванням строку, що минув з дати на яку Банк здійснив розрахунок заборгованості за кредитним договором. Таким чином в листі повідомленнівимоги Банк визначив достроковий строк виконання зобов`язання за кредитним договором, як такий що настав 19 лютого 2014 року (20.01 + 30 днів).

Як слідує з наданого Банком розрахунку боргу, заборгованість за тілом кредиту відповідає сумі, яка вказана в листі вимоги повідомленні і дорівнює 120 655 грн. 75 коп.

В той же час, із наданого банком розрахунку вбачається, що розмір заборгованості за процентами та пені визначено станом на 24 березня 2014 року, тобто поза межами встановленого Банком строку дострокового виконання зобов`язання, в зв`язку з чим вказані нарахування підлягають зміні в частині граничного строку нарахувань до 19 лютого 2014 року та в зв`язку з цим зменшенню суми.

Так, розмір нарахованих процентів в сумі 23806, 26 грн. підлягає зменшенню та нарахуванню їх станом на 19 лютого 2014 року. Так, із розрахунку підлягає виключенню періоди з 10.03.14 по 23.03.14 на суму 1169, 76 грн. та за період 01.03.14 по 09.03.14 на суму 751, 99 грн., а також в періоді з 10.02.14 по 28.02.14 слід розрахувати період по 19.02.14 року, що становитиме не 1604, 08 грн., як вказано в розрахунку, а 844,30грн. (1604,08 : 19 днів в період = 84.43 грн. за 1 день х 10 днів до кінці періоду, тобто до 19.02.14 року), тому з розрахунку у вказаному періоді підлягає виключенню 759, 78 грн. (1604, 08 844,30). Таким чином, остаточно заборгованість за процентами за користування кредитом становитиме 21124 грн. 63 коп. (т. 1 а.с. 41, т.2 а.с. 190)

Також підлягає зменшенню і розмір пені нарахований Банком.

Так, пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом, з урахуванням щомісячного платежу за погодженим сторонами графіком, нараховану Банком суму 4810, 63 грн. Вказана сума підлягає зменшенню на:

-68, 12 грн., нарахованих за період 12.03.2014 року по 24.03.2014 року;

-173, 30 грн. зайво нарахованих у періоді з 11.02.2014 року по 24.03.2014 року ((220, 26 : 42=5, 24 х 9 днів = 47, 16), 220,26 - 47,16= 173,30);

-173,25 грн. зайво нарахованих у період з 11.01.2014 по 24.03.2014 року ((383,25 :73=5,25 х 40 днів=210), 383,25 210= 173, 25);

-172,92 грн. зайво нарахованих у період з 11.12.2013 по 24.03.2014 року ((544.96:104днів=5.24 x 71 день=372,04), 544,96-372,04=172,92);

-173,25 грн. зайво нарахованих у період з 12.11.2013 по 24.03.2014 року ((698,25:133 дні=5,25 x 100 днів=525), 698,25-525=173,25);

-173,47 зайво нарахованих у період з 07.11.2013 по 24.03.2014 року ((723,67:138 днів=5,24 x 105 днів =550,20), 723,67-550,20 = 173,47).

Також підлягають виключенню суми зазначені в період з 07.11.2013 по 24.03.2014 року відповідно 724,50 грн., 723,12 грн., 724,50 грн., а всього 2172,12 грн., як безпідставно нараховані декілька разів за один і той же період.

Таким чином сума пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом становите 1704,20 грн. (4810,63-68,12-173,30-173,25-172,92-173,25-173,47-2172,12).

Пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом нарахована банком в сумі 4617,59 грн., підлягає зменшенню на:

-65,94 грн. нарахованих за період 11.03.2014 року по 24.03.2014 року;

-172.59 грн. зайво нарахованих в період з 11.02.2014 по 24.03.2014 року ((219,66:42 дні x 9днів =47,07 грн.));

-219,66 грн. - 47,07 грн. = 172,59 грн.;

-214,43 грн. зайво нарахованих в період з 11.01.2014 по 24.03.2014

((381,79 грн. :73 дні = 5,23 x 32 дні=167.36 грн.;

381,79 грн. -167,36 = 214,43 грн.;

-167,08 грн. зайво нарахованих в період з 11.12.2013 по 24.03.2014 року ((526,34 грн.:104 =5,06 x171 день = 359,26 грн.;

-526,34 грн. - 359,26 грн. =167,08 грн.;

-172,59 грн. зайво нарахованих в період з 12.11.2013 по 24.03.2014 року ((695,59 грн.:133 дні=5,23x100 днів =523 грн.);

-625,59-523=172,59 грн.);

-166,98 грн. зайво нарахованих в період з07.11.2013 по 24.03.2014 року (( 698,28 грн.: 138 днів =5,06 грн. x 105 днів=531,30 грн.) 698,28 грн. -531,30 =166.98 грн.).

Також слід виключити суми зазначені в період з 07.11.2013 по 24.03.2014 року відповідно 721,74 грн., 721,74 грн., 586,50 грн., а всього 2029,98 грн., як безпідставно нараховані декілька разів за один і той же період.

За такого пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом становитиме 1628 грн. (( 4617,59 грн. - 65,94 грн. - 172,59 грн.-214,43 грн.,-167,08 грн.-172,59 грн.-166,98 грн.-2029,98).

Крім цього, із матеріалів справи також вбачається, що представник Банку Білосорочка С.А., до ухвалення рішення 23 червня 2014 року звертався до районного суду з письмовою заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку із сплатою боржником 49600 грн. в рахунок кредитного боргу та з намірами в подальшому здійснити повне погашення боргу (т.1 а.с. 71). З аналогічною заявою до суду звертався і боржник (т.1 а.с. 79).

Із наданих до суду апеляційної інстанції даних щодо руху коштів по рахунку вбачається, що боржником сплачено 50000 грн. до ухвалення судового рішення (а.с. 208). Вказана сума відповідно до виписку руху коштів по рахунку віднесена Банком на нараховані платежі поза межами строку дострокового виконання зобов`язання, що протирічить вимогам закону та умовам договору. За такого вказана сума підлягає зарахуванню на погашення встановленої кредитної заборгованості.

Вказане відповідає висновкам викладеним в постанові ВП ВС від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс18- де зазначено, що нарахування процентів, пені та штрафів після закінчення строку кредитування не здійснюється.

Враховуючи наведене, загальна сума заборгованості за кредитним договором становитиме 145112,58 грн. (120655,75+21124,63+1704,20+1628) за відрахуванням 50000 грн., сплачених боржником на погашення заборгованості до ухвалення рішення, та буде дорівнювати 95112 грн. 58 коп. (145112, 58 -50000).

Із змісту п. 3.2 іпотечного договору від 23 березня 2012 року вбачається, що сторони за взаємною згодою визначили заставну вартість предметів іпотеки в розмірі 369880 грн., з яких вартість квартири за АДРЕСА_1 становить 199000 грн., а квартира АДРЕСА_2 становить 170880 грн. (т.1 а.с.22 об.).

Враховуючи визначений розмір кредитної заборгованості в сумі 95112 грн. 58 коп., колегія суддів вважає можливим звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_2 вартість якої становить 170880 грн., що майже вдвічі перевищую кредитний борг.

Відповідно до договору іпотеки, власниками вказаної квартири зазначені ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Враховуючи, що на даний час,а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, спадщину на вказану квартиру прийняв ОСОБА_2 , а інші співвласники відмовились від прийняття спадщини на його користь, а ОСОБА_5 прийняла спадщину лише на підставі заповіту на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, то на даний час вказана квартира належить на праві спільної часткової власності відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (т. 2 а.с.11, 96-110).

Оскільки, районний суд визначаючи розмір кредитної заборгованості, не врахував вище наведені обставини та помилково визначив її в розмірі вказаному позивачем, а також, що склад власників вказаної квартири змінився, оскаржуване рішення в частині звернення стягнення на іпотечне майно, а саме на квартира АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості в сумі 153890 грн. 23 коп. слід змінити, виклавши в цій частині рішення в наведеній вище редакції.

З урахуванням меж апеляційного оскарження, рішення районного суду в частині виселення відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з квартира АДРЕСА_2 слід залишити без змін.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 377 ЦПК України, а також те, що правовідносини в частині позовних вимог щодо виселення не допускають правонаступництва та в зв`язку зі смертю ОСОБА_6 в цій частині провадження не може бути закрито, тому в частині виселення відповідачів, в тому числі і ОСОБА_6 , оскаржуване рішення слід залишити без змін.

За викладених обставин, рішення в частині звернення стягнення в погашення кредитної заборгованості на іншу квартиру АДРЕСА_1 , а також в частині виселення з цієї квартири ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Із змісту позовної заяви вбачається, що Банком не заявлялись вимоги про зняття з реєстрації відповідачів з виселених житлових приміщень. Тому вирішення судом вказаного питання виходить за межі позовних вимог, та є зайвим, оскільки рішення про виселення з житлового приміщення, є підставою для зняття вказаної особи з реєстрації. За такого, оскаржуване рішення, в частині зняття з реєстрації відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 слід скасувати.

Доводи апеляційної скарги, стосовно скасування рішення суду саме через неналежне повідомлення апелянта про час та місце розгляду справи, підлягають відхиленню, оскільки в матеріалах справи містяться данні про обізнаність останнього про розгляд даної справи, про що також свідчить заява ОСОБА_2 до суду від 23 червня 2014 року про відкладення розгляду справи у зв`язку з намірами добровільного врегулювання спору. Через що підстав для застосування положень п. 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України немає.

Також посилання в апеляційній скарзі на повне погашення кредитної заборгованості не може бути прийнято до уваги, оскільки відсутні належні та допустимі докази повного погашення боргу. Скріншот з програми Банку таким доказом не являється (т.1 а.с. 239-240).

Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу стосовно не доведеності апелянта про повне чи часткове погашення кредитної заборгованості, також не можуть бути в повній мірі прийняті до уваги, оскільки часткове погашення заборгованості в розмірі 50000 грн. підтверджено належними доказами, а саме банківськими документами.

Не можна врахувати і доводи апелянта стосовно порушення прав відповідача ОСОБА_7 , оскільки останнім скарга на рішення не подавалася, а апелянт не наділений повноваженнями щодо його представництва.

Змінюючи рішення, колегія вважає встановлені обставини такими, що не є формальними, а відтак і не порушеним принцип «Юридичної визначеності».

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, за наслідками перегляду цієї справи апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню (позов задоволено -62% щодо вимог майнового характеру), то судовий збір з урахуванням взаєморозрахунку підлягає стягненню на користь позивача з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь АТ «Міжнародній Резервний Банк» з кожного по 25 грн. 61 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375,376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2014 року в частині звернення стягнення на іпотечне майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 в рахунок погашення кредитної заборгованості в сумі 153890 грн. 23 коп. - змінити, виклавши в наступній редакції.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №10065-ФО/2012/57 від 23 березня 2012 року в розмірі 95112 грн. 58 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки (реєстраційний номер майна №19175842), а саме трикімнатну квартиру загальною площею 62, 50 кв.м., що знаходиться за адресом АДРЕСА_5 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною незалежним суб`єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій. За рахунок коштів отриманих від продажу вказаного предмету іпотеки, погасити заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 10065-ФО/2012/57 від 23 березня 2012 року на користь Акціонерного Товариства «Міжнародний Резервний Банк» в сумі 95112 грн. 58 коп.

В частині виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_2 рішення залишити без змін.

В частині зняття з реєстрації ОСОБА_2 , ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2 скасувати.

В частині звернення стягнення в рахунок погашення кредитної заборгованості на квартиру АДРЕСА_1 та зняття з реєстрації і виселення ОСОБА_3 скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні вимог Акціонерного товариства «Міжнародний Резервний Банк» про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70, 2 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_3 та його виселення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного Товариства «Міжнародній Резервний Банк» з кожного по 25 грн. 61 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова