Провадження № 2/235/221/22
Справа № 235/8052/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року м.Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бушинської Є.В.

секретаря судового засідання Лебеденко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та вихідної допомоги за порушення законодавства про працю,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_2 з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та вихідної допомоги за порушення законодавства про працю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 14 грудня 2020р. позивач працював на Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська» у якості електрослюсаря підземного 5р. підземним з повним підземним робочим днем у шахті. 06.09.2021р. його було звільнено за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю ч. 3 ст.38 КЗпП України, згідно наказу № 2349/к від 06.09.2021р.

В останній день роботи, відповідач не провів з позивачем повний розрахунок, а саме на момент звільнення не сплатив: заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу за порушення законодавства про працю.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про проведення з ним повного розрахунку при звільненні та надання довідок про розмір заборгованості з належних при звільненні сум, які він має отримати на момент звільнення та його середньомісячної заробітної плати, проте відповідач й досі не розрахувався та відповідні довідки не надав.

На цей час за підрахунками позивача відповідач має переді ним заборгованість, яка складається з належних при звільнені суми в т.ч. заборгованість в розмірі 73779 грн 15 коп., яка складається: заборгованість із заробітної плати за квітень - 21951,49 грн, травень 2021р. - 23827,66 грн, червень 2021р. - 5000 грн (залишок), за вересень 2021р. - 8000 грн, компенсація за невикористану відпустку - 15000 грн.

За розрахунком позивача його середньоденна заробітна плата становить 1021,61 грн.

(42907,51 грн зарплата за червень, липень 2021 р./42 роб. дн.)

Оскільки розрахунок при звільненні не проведено, відповідач повинен сплати середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а саме з 07.09.2021р. по день ухвалення судового рішення, який станом на 05.11.2021 р. становить - 42907 грн 62 коп.

Відповідно до ст.44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.38, 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Тому при звільнені відповідач повинен був виплатити вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку. За підрахунками позивача його середньомісячний середній заробіток становить 21470,66 (42907,51 грн зарплата за червень, липень 2021 р./2). З урахуванням наведеного розмір вихідної допомоги за порушення законодавства про працю, яку повинен сплатити відповідач становить 64361,27 грн.

Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 73779 (сімдесят три тисячі сімсот сімдесят дев`ять 15 коп.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 07.09.2021р. по день ухвалення судового рішення; вихідну допомогу, передбачену ст.44 КЗпП України, у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 64361 (шістдесят чотири тисячі триста шістдесят три) грн 27 грн; судові витрати.

Ухвалою суду від 10.11.2021 відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. На думку відповідача заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні було нараховано:

за 04.2020 року - (після обов`язкових утримань до сплати - 15589,27 грн)

за 05.2021 року - (після обов`язкових утримань до сплати - 19181,27 грн)

за 06.2021 року - (після обов`язкових утримань до сплати - 160,41 грн)

за 09.2021 року - (після обов`язкових утримань до сплати - 41883,03 грн)

Всього: 76813,98 гривень.

Даний факт підтверджується довідкою № 1075 від 25.10.2021 року.

Суми в довідках зазначені після обов`язкових утримань до сплати, тобто вже з утриманням підприємством з цих сум обов`язкових податків та зборів.

06.09.2021 року позивач звільнився з підприємства, в цей день (звільнення), отримала на руки трудову книжку у відділі кадрів підприємства, після повинна була звернутися до каси бухгалтерії з письмовою заявою для повного розрахунку. Але, з невідомих причин, позивач до бухгалтерії не звернулась та остаточний розрахунок, який належним чином був нарахований на день звільнення, не отримала. В заяві, наказі про звільнення вимоги про остаточний розрахунок теж немає.

Останній день праці позивача 06.09.2021 року - 1 зміна.

Середньоденний заробіток позивача складає за останні 2 місяці 572,99 грн.

Представник відповідача зазначає, що період затримки розрахунку виплат, належних працівникові при звільнення, слід вважати з наступного дня отримання відповідачем позовної заяви 11.11.2021.

Разом з тим, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Виходячи з цих принципів, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 31.10.2018р. по цивільній справі № 756/10824/15-ц, в постанові від 26.06.2019 по цивільній справі № 761/9584/15-ц, в постанові від 09.09.2020 по цивільній справі № 212/5797/15-ц, в суду наявне право зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП. Верховний Суд вказав, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

-розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

-період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

-ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

-інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 761/95 84/15-ц.

Таким чином, відповідач вважає, про доцільність зменшення стягнення суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, що позовні вимоги за затримку розрахунку при звільненні не відображають дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Право суду на зменшення розміру за затримку розрахунку при звільненні, передбаченого статтею 117 КЗпП України, є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Право повинно насолоджуватися справедливістю, прагнути до досконалості.

Таким чином, звільнення позивача здійснене у повній відповідності до норм чинного законодавства України про працю.

На сьогоднішній день на ДП «ВК «Краснолиманська», як і на багатьох вугледобувних підприємствах регіону, склалася складна економічно - фінансова ситуація, яка спричинила простій на підприємстві, починаючи з 19.12.2019 року, про що виданий наказ від 19.12.2019 року № 875. На час простою до роботи залучаються лише працівники, які мають бути задіяні у роботах з підтримки життєдіяльності підприємства, а саме роботоспроможності гірничошахтного устаткування, попередження затоплення гірничих виробок тощо. На момент звільнення позивач знав, в якому важкому фінансовому стані знаходиться підприємство.

Враховуючи фактичні обставини справи, відповідачу вкрай важко виконувати, в повному обсязі, вимоги ст.116,117 КЗпП України і вважає ці обставини, як форс - мажорні (не з вини підприємства).

Відповідач просить суд врахувати інтереси відповідача, які полягають у збереженні підприємством свого матеріального та фінансового становища і платоспроможності та зменшити розмір за затримку розрахунку при звільненні до розумної пропорційності (з урахуванням спірної суми, на яку мається право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком), що буде доцільним та справедливим, значно пом`якшить негативні наслідки загального спаду в економіці підприємства. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника га роботодавця.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову представник відповідача просить відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні 23.12.2021 року представником позивача заявлене клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та надання часу для підготовки відповіді на відзив, оскільки позивач та представник позивача не отримали відзиву та не мали можливості ознайомитися вчасно з розрахунками відповідача.

Представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що якщо працівник працює в день звільнення, обов`язок щодо додаткового звернення до роботодавця відсутній. Відповідач повинен був розрахуватися з позивачем у день звільнення 06.09.2021 року.

Щодо середньоденного заробітку зазначає, що його розрахунок здійснюється згідно Постанови КМУ №100 від 08.02.1995р.

Як вбачається з наданої відповідачем довідки №1206 від 07.12.2021р. в липні 2021р. у позивача відсутній заробіток, виходів на роботу не має, у зв`язку із відпусткою та по факту відсутній взагалі заробіток за цей місяць, проте відповідач його бере до розрахунку середнього заробітку. Також наступний місяць, який бере відповідач до розрахунку - серпень 2021р., виходів по факту Зр.д. сума 1718 грн та з цього розраховано середньоденний заробіток позивача. В серпні 2021р. позивач знаходився на лікарняному.

Водночас згідно п.2 Постанова КМУ №100 від 08.02.1995р. середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

З урахуванням наведеного необхідно брати до уваги місяці, в яких позивач працював повні фактичні вихода, а саме у даному випадку це червень та травень 2021р.

За вказаних обставин за підрахунками позивача його середньоденна заробітна плата становить 1405,82 грн (40768,97 грн зарплата за червень, травень 2021р./29 роб.дн.)

З урахуванням наведеного саме період з 07.09.2021р. по день ухвалення судом рішення необхідно застосовувати середньоденний заробіток при розрахунку відповідальності відповідача за ст. 117 КЗпП України.

Враховуючи, що відповідачем не був проведений кінцевий розрахунок з позивачем при звільненні, відповідно до положень ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку та провести з ним повний розрахунок при звільнені сплативши належні при звільненні суми (заборгованість по заробітній платі, середньоденний заробіток за час затримки розрахунку та вихідну допомогу). При цьому відсутність грошових коштів не звільняє відповідача від відповідальності. Будь-які форс-мажорні обставини відповідачем також не доведено, адже у якості доказу відсутні будь-які довідки ТПП України.

Враховуючи вищевикладене доводи та висновки відповідача викладені у відзиві на позовну заяву не заслуговують на увагу та не спростовують безпідставність та необґрунтованість позиці: останнього.

Враховуючи вищевикладене, просить суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 14.12.2020 року. Звільнений 06.09.2021 за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю (а.с.5-7).

В останній день праці 06.09.2021 року позивач працював у 1 зміну (а.с.29).

Відповідно до довідки від 07.12.2021 № 1208 заборгованість ДП «ВК «Краснолиманська» по заробітній платі перед ОСОБА_2 складає 76813,98 гривень, а саме квітень 2021 р. -15589,27 грн, травень 2021 р. - 19181,27 грн, червень 2021 р. - 160,41 грн, вересень 2021 р. - 41883,03 грн, в тому числі вихідна допомога (3-х міс.) - 29751,08 грн. Дана сума вказана після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.37).

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 , відповідно до довідки № 1206 від 07.12.2021, складає -572,99 гривень (а.с.36).

У статті 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що на дату розгляду справи заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 складає 76813,98 гривень, в тому числі вихідна допомога в розмірі 29751,08 грн. Таким чином заборгованість по заробітній платі становить 47062,90 гривень, яка нарахована вже за винятком податків та зборів, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Оскільки в останній день роботи позивач працював, тому період за який підлягає стягненню середній заробіток починається з 07.09.2021 року (наступний день після звільнення) та закінчується 11.01.2022 року (день постановлення судового рішення).

Середньоденна заробітна, яка розрахована відповідачем, становить 572,99 гривень.

Розрахунок середнього заробітку, за час затримки розрахунку, здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. У відповідності до норм абз. 3 п. 2 роз. 2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. У абзаці 4 зазначено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до абз. 20 п. 4 розд.3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються

виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Таким чином, суд не може прийняти до уваги довідку від 07.12.2021 року за № 1206, оскільки позивач у липні 2021 року перебував у відпустці, тому цей місяць не може бути взятий для розрахунку. Згідно наданих розрахункових листків позивач працював у травні та червні 2021 року повні місяці.

Представником позивача середньоденна заробітна плата визначена як 1405,82 грн, а саме 40768,97 грн зарплата за червень, травень 2021р./29 роб.дн. Але цей розрахунок не є вірним, оскільки середньоденна заробітна плата повинна бути розрахована наступним чином: (травень 23827,66 грн + червень 16941,31 грн)/ (18 кількість робочих дні у травні+20 кількість робочих днів у червні) = 1072,87 гривень.

Розрахунок середнього заробітку: середньоденна заробітна плата - 1072,87 гривень, кількість робочих днів - 87, 1072,87*87 = 93339,69 гривень.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Наведене узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), де касаційний суд, зокрема, зазначив, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

В даному випадку суд не вбачає підстав для зменшення суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Щодо вихідної допомоги суд зазначає наступне:

Позивача звільнено за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю ч. 3 ст.38 КЗпП України, згідно наказу № 2349/к від 06.09.2021р.

Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.38, 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Тому при звільнені відповідач повинен був виплатити вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку. З урахуванням наведеного розмір вихідної допомоги за порушення законодавства про працю, яку повинен сплатити відповідач становить 61153,46 грн, а саме травень 23827,66 грн + червень 16941,31 грн/ 2*3.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. У поданому позові вимога про стягнення заробітної плати об`єднана з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1072,70 гривень та 908,00 гривень на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81,141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 47062 (сорок сім тисяч шістдесят дві) гривні 90 копійок, без утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 93339 (дев`яносто три тисячі триста тридцять дев`ять) гривень 69 копійок, з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу, передбачену ст.44 КЗпП України, у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 61153 (шістдесят одна тисяча сто п`ятдесят три) гривні 46 копійок, з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду, в розмірі 1072 (одна тисяча сімдесят дві) гривні 70 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду або через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, а також відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ДП «ВК «Краснолиманська», , місцезнаходження: м. Родинське, вул. Перемоги,9.

Повний текст рішення виготовлено 11.01.2022 року.

Суддя: