Справа № 939/2203/20
РІШЕННЯ

Іменем України

20 грудня 2021 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої - судді Міланіч А.М.

при секретарі - Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання довіреності та договору купівлі-продажу частки житлового будинку недійсними,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у 1999 році він отримав у спадок 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ; за цією адресою він зареєстрований і даний будинок є його /позивача/ єдиним житлом.

16 травня 2018 року на прохання племінника - відповідача ОСОБА_3 , який є співвласником зазначеного будинку, він / ОСОБА_1 / надав відповідачці ОСОБА_3 /дружині племінника/ довіреність для оформлення житлової субсидії та пільг з комунальних послуг на вказаний будинок, але у серпні 2020 року дізнався, що належна йому частка у такому будинку була продана відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 02 липня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 468. Вказані документи він /позивач/ ніколи не бачив, а отримав їх після слухання справи за позовом ОСОБА_3 про визнання його /позивача/ таким, що втратив право на проживання у зазначеному будинку в серпні 2020 року.

Виявилося, що вищевказана довіреність від 16 травня 2018 року передбачала те, що відповідачка ОСОБА_3 має право від його імені розписуватись та підписувати договори купівлі-продажу, але при підписанні такої довіреності він / ОСОБА_1 / не мав наміру надавати відповідачці право на здійснення купівлі-продажу своєї частки вказаного будинку і нотаріус йому сказав, що він /позивач/ підписує дозвіл саме на оформлення житлової субсидії та пільг в комунальних службах, через поганий збір та відсутність у момент підписання довіреності окулярів він /позивач/ не міг прочитати текст довіреності. Про вчинення вказаного договору купівлі-продажу на ОСОБА_5 , ані відповідач ОСОБА_3 його /позивача/ не повідомили, ніяких коштів за вчинення даного правочину йому не віддали.

За фактом того, що його /позивача/ ввели в оману і він підписав вказану довіреність він звернувся із відповідною заявою до поліції.

Оскільки відповідачі своїми незаконними діями залишили його / ОСОБА_1 / без власності і на даний час намагаються позбавити його права на проживання у вказаному будинку, а в останні місяці відповідач ОСОБА_3 взагалі почав викидати його /позивача/ особисті речі з будинку, до кінця 2019 року він / ОСОБА_1 / часто був у відрядженнях за межами області і з`являвся вдома рідко, а тому просив визнати зазначені довіреність від 16 травня 2018 року та договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 02 липня 2018 року недійсними.

В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Тищенко Л.М. позов підтримали та викладене підтвердили.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, їх представник - адвокат Горбаченко М.О. в судовому засіданні позов не визнала, щодо його задоволення заперечувала, суду пояснила, що позивач сам запропонував відповідачу ОСОБА_3 викупити у нього належну йому частину зазначеного будинку, яку він успадкував у 1999 році, оскільки йому були потрібні гроші. В подальшому позивач, після отримання від ОСОБА_3 коштів, надав у приватного нотаріуса довіреність на ім`я відповідачки ОСОБА_3 для вчинення від його /позивача/ імені договору купівлі-продажу частки будинку. Таку довіреність позивач підписав власноручно в присутності нотаріуса і 16 травня 2018 року передав її ОСОБА_3 , ціну за частку будинку було узгоджено заздалегідь у розмірі 36670 грн., які позивач отримав на руки особисто від ОСОБА_3 , так як остання діяла від його /позивача/ імені. Оскаржуваний договір купівлі-продажу частки будинку було укладено 02 липня 2018 року і з цього часу позивач у будинку не проживає, його особисті речі у будинку відсутні, на підтвердження даної обставини мається рішення суду від 11 лютого 2021 року, за яким позивача визнано таким, що втратив право користування будинком за вказаною адресою.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 16 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 своєю довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук М.В., зареєстрованою в реєстрі за № 332, уповноважив відповідачку ОСОБА_3 представляти його інтереси у відповідних уповноважених на те органах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкованості та організаційно- правової форми, в органах державної влади та управління, у міністерствах, службах, агентствах, а також в їх структурних та територіальних підрозділах, в центрах надання адміністративних послуг, у відповідних житлово-експлуатаційних органах та організаціях, у правоохоронних органах, на підприємствах газ-, тепло-, водо-, електропостачання та зв`язку тощо, а також в уповноважених недержавних структурах, функції яких пов`язані із виконанням наведених нижче повноважень, у відповідних органах нотаріату, перед фізичними особами-підприємцями, фізичними особами тощо, з питань відчуження (продаж, обміну) належної йому /позивачу/ 1/3 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та з питань, пов`язаних із отриманням для цього необхідних документів. В силу повноважень, що ґрунтуються на цій довіреності, відповідачці ОСОБА_3 , як представнику, позивачем було надано право, зокрема, подавати та підписувати від його / ОСОБА_1 / імені заяви, що стосуються виконання передбаченого у довіреності (включаючи заяви, необхідність яких буде викликана інтересами довірителя як власника відчужуваного майна чи вимогами чинного законодавства); розписуватись за нього /позивача/, зокрема, але не виключно - підписувати заяви, клопотання, попередні договори, договори купівлі-продажу (міни), додаткові угоди за ціною та на умовах, як представникові відомі і не потребують будь-якого додаткового узгодження з довірителем, а також розписуватись за нього на відповідних фінансових чи банківських документах; одержати гроші, виручені від продажу чи обміну, а також здійснити необхідні розрахунки по укладенню угоди та виконанню повноважень. Вказана довіреність була дійсною до 31 грудня 2018 року /а.с.90-93/.

02 липня 2018 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , від імені якого на підставі вказаної довіреності від 16 травня 2018 року діяла ОСОБА_3 , з однієї сторони, як продавцями, та відповідачем ОСОБА_3 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за умовами якого продавці продали належні їм на праві власності 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами /частки кожного продавця у будинку становлять по 1/3 частині/, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а покупець - купив у особисту власність 2/3 частки даного житлового будинку за 73340 грн. Підписанням даного договору сторони підтвердили факт повного розрахунку по договору та відсутність у продавців будь-яких претензій майнового характеру до покупця, які б стосувалися питань оплати об`єкту купівлі-продажу. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук М.В. та зареєстровано в реєстрі за № 468 /а.с. 94-95/.

За рішенням Бородянського районного суду від 11 лютого 2021 року, яке набрало законної сили 19 березня 2021 року, ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 /а.с. 43-44/.

Відповідно до ч.1,3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Відповідно до ст.239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ст.244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ч.1 ст.245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Дієздатність громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону України «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Аналогічні норми містить Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012.

Отже, нотаріально посвідчена довіреність вимагається на вчинення правочину, який потребує нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом або домовленістю сторін.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 640 цього Кодексу договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Зважаючи на те, що відповідно до приписів цивільного законодавства України договори з нерухомим майном підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, то довіреність від 16 травня 20119 року на представництво прав та інтересів позивача, вчинення правочинів, видана на ім`я відповідачки ОСОБА_3 , також була посвідчена нотаріусом.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що відповідачі ввели його в оману і він підписав оспорювану довіреність на здійснення продажу належної йому частки будинку, хоча при підписанні такої довіреності він / ОСОБА_1 / взагалі не мав наміру надавати відповідачці право на здійснення купівлі-продажу своєї частки вказаного будинку, а нотаріус йому сказав, що він /позивач/ підписує дозвіл саме на оформлення житлової субсидії та пільг в комунальних службах, через поганий збір та відсутність у момент підписання довіреності окулярів він /позивач/ не міг прочитати текст довіреності, про вчинення вказаного договору купівлі-продажу ні ОСОБА_5 , ані відповідач ОСОБА_3 його /позивача/ не повідомили, ніяких коштів за вчинення даного правочину йому не віддали. Своїми незаконними діями відповідачі залишили його /позивача/ без власності.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пунктом 2 ч. 2 ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.1-3,5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1,3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю . У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.229 ЦК України, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

При вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 230 ЦК України суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину.

Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю (Постанова ВС від 31 березня 2021 року у справі № 910/18600/19).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Враховуючи викладене та зібрані по справі докази, оскільки позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про введення його відповідачами в оману при підписанні оспорюваної довіреності та в подальшому вчинення від імені позивача договору купівлі-продажу належної йому 1/3 частки зазначеного будинку, не доведено самого факту обману та наявності умислу в діях відповідачів, то підстав для задоволення позову не вбачається, у зв`язку з чим у задоволенні позову суд вважає необхідним відмовити у повному обсязі за його недоведеністю.

Відповідно до ч.9 ст. 158 ЦПК України, арешт, накладений на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , необхідно скасувати.

Керуючись ст.15,203,215,216,229,230,237-239,244,245,626,627,655 ЦК України, ст.43,44 Закону України «Про нотаріат», ст. 10-13,81,158,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання довіреності та договору купівлі-продажу частки житлового будинку недійсними відмовити.

Арешт, накладений на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Повне рішення суду складено 06 січня 2022 року.

Головуючий-суддяА.Міланіч