Справа № 336/2848/22
Провадження №4-с/336/21/2022
УХВАЛА

про відмову у прийнятті скарги

08 липня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., ознайомившись зі скаргою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: приватний виконавець Шавлукова Заіра Арсенівна, стягувач: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» на дії державного, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шавлукової З.А., в якій просить: 1) визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. про арешт коштів боржника неправомірними; 2) постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. про арешт майна боржника від 15.11.2021р. скасувати, в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять від ТОВ «АВТО-ТРЕЙД» як заробітна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на рахунок IBAN НОМЕР_2 , відкритий у АТ «ОТП БАНК»; 3) постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. про арешт майна боржника від 25.08.2021р. скасувати, в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять від ТОВ «АВТО-ТРЕЙД» як заробітна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на рахунок IBAN НОМЕР_2 , відкритий у АТ «ОТП БАНК».

Перевіривши скаргу, суд приходить до висновку, що вона підлягає поверненню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. знаходиться зведене виконавче провадження № 65841235 за виконавчими листами, виданими 05.05.2021 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя (справа №336/2468/16-ц) про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» судового збору у сумі 43874,21гривні.

Положеннями ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Тобто, ЦПК України передбачено, що поновлення пропущеного строку на подання скарги на дії (бездіяльність) державного (приватного) виконавця може мати місце за умови, якщо боржник вчасно не був обізнаним про наявність підстав, які стали причиною порушення його права.

Матеріали справи не містять доказів того, коли саме боржнику стало відомо про наявність відкритого у відношенні нього виконавчого провадження та про вчинення виконавцем дій, які оскаржуються скаржником.

Відповідно до частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проте, подана ОСОБА_1 скарга на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. не містить вимог про поновлення пропущеного строку на її подання, що є обов`язковою вимогою передбаченою положеннями ст.449 ЦПК України.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична особа може звернутися до суду з позовом чи відповідною заявою, обумовлено, передусім, необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Так, у низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у світлі дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», п. п. 51, 52, «Брумареску проти Румунії», п. 61).

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень, як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами, національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Отже, не заперечуючи наявності дискреційних повноважень національних судів щодо вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду, ЄСПЛ підкреслює, що останні повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження строків втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності подовжених строків (справа «Безруков проти Росії», п. 34).

Загалом, згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції»], «ТОВ «Фріда» проти України»).

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Таким чином, вивчивши матеріали заяви та виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку про відмову у прийнятті вказаної скарги.

Разом з тим, роз`яснити заявнику, що відмова у прийнятті вказаної скарги не перешкоджає у повторному зверненні з нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови в її прийнятті.

Керуючись ст. ст.127, 447-449 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в прийнятті скарги ОСОБА_1 , зацікавлена особа: приватний виконавець Шавлукова Заіра Арсенівна, стягувач: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» на дії державного.

Роз`яснити заявнику, що відмова у прийнятті вказаної скарги не перешкоджає у повторному зверненні з нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови в її прийнятті.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя: Н.С. Звєздова