Справа № 199/9910/21
(2/199/851/22)
РІШЕННЯ

іменем України

18.07.2022

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Дніпрогаз» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що позивач постачає природний газ відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 ім`я ОСОБА_1 . Як зазначається позивачем при зверненні до суду, згідно п. 2 гл. 1 розд. VI Кодексу ГРМ, доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП, від ЗО вересня 2015 року №2498 (далі - Договір) в порядку, визначеному цим розділом.

Частинами першою-четвертою статті 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Як видно із матеріалів справи у Боржника пільг немає. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Типовий договір розподілу є публічним договором приєднання і не потребує двостороннього підписання договору, складеного у формі єдиного документа.

Типовий договір розподілу природного газу побутовим споживачам та заява- приєднання до умов договору опубліковані в газеті Дніпропетровської обласної ради «Зоря» №101 (21731) від 30 грудня 2015 року.

Відповідно до пункту 1.3 розділу І Договору фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування договору) є підписання ним заяви-приєднання за відповідно законодавчо визначеною формою та змістом до договору, сплата рахунка оператора ГРМ, документальне підтвердження споживання природного газу (картка обліку витрат газу, квитанції про сплату рахунку, роздруківка фінансового стану особового рахунку тощо).

Як зазначається позивачем при зверненні до суду, враховуючи фактичне споживання відповідачем природного газу та факти оплати наданих послуг, відповідно до пункту 1.3 розділу І Договору розподілу споживач приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу, що підтверджується карткою особового рахунку.

Типовий Договір є обов`язковим для виконання суб`єктами які споживають природний газ. Його акцептування відбувається шляхом заочного приєднання, оферта не потребує письмової форми, окремо з кожним конкретним споживачем.

Позивач надає послуги з розподілу природного газу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний ся прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість оператору ГРМ у розмірі, строки та порядку, що визначені Договором.

П. 4 гл. 1 роз. І Кодексу ГРМ визначено, що побутовий споживач - споживач, що є фізичною особою та придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Втім, боржник порушував покладені на нього договором обов`язки, несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував за послуги з розподілу природного газу, внаслідок чого станом на жовтень 2021 року виникла заборгованість за надані послуги в розмірі 2 089,23 грн., на підтвердження чого позивач надав розрахунок суми боргу, який містить інформацію про нарахування та оплати за період з січня 2020 по жовтень 2021 року, а також факт надання послуг з розподілу та приєднання споживача до умов договору підтверджується фінансовим станом особового рахунку, в якому зазначені зокрема: динаміка зміни показників лічильника, спожиті та замовлені об`єми природного газу споживачем, нараховані до оплати суми.

Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 2 089,23 грн.

В окремо наданій суду заяві представник позивача просив суд про розгляд справи у його відсутності (а.с. 31).

Відповідач позов не визнала повністю (а.с. 26-27).

Відповідно до відзиву на позовну заяву відповідач не погоджується із сумою заборгованості та вважає її безпідставною та наголошує, що не підписувала заяву на приєднання до типового договору з транспортування газу, та самого публічного договору з Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» про транспортування газу у вільному доступі на офіційному сайті компанії не має. На переконання відповідача, факт споживання природного газу підтверджує прийняття послуги із газопостачання і не свідчити про приєднання до умов договору з розподілу газу.

Відповідно до п. 2 гл. 2 Розд. І Кодексу ГРМ газорозподільна система має на законних підставах перебувати у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Позивач не надав документи на підтвердження яка саме газорозподільна система знаходиться у нього та на яких правових підставах, не надані акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між Оператором ГРМ та споживачем, як того потребує п. 1 гл.5 розд. III Кодексу ГРМ та п. 3.2 Типового Договору розподілу природного газу, не зазначено де знаходиться межа експлуатаційної відповідальності сторін, не надані акти виконаних робіт.

До позовної заяви не надано належного розрахунку суми заборгованості (2 089,23 грн.).

Позивач надав розрахунок боргу, в якому не зазначає як саме розрахований об`єм за 2018-2019 рік та об`єм за 2019-2020 рік, позивач не зазначив на підставі яких показників розраховані об`єми газу за 2018- 2019 рік та об`єм за 2019-2020 рік.

Відповідно до абз. 4 п. 5.5. Типового Договору розподілу природного газу Оператор ГРМ зобов`язується не рідше разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу та формувати об`єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунковий місяць, але позивач не надав жодної інформації про контрольні зняття ним показань мого лічильника газу. А за показниками Оператора ГС AT «Дніпрогаз» відповідач не погоджується, вважаю, що вони надумані, і у разі непередачі відповідачем показників мали б розрахувати їх на рівні планового місячного об`єму, а не враховувати у місяць із найбільшим тарифом показники за півроку.

Як передбачено п. 2 гл. 6 розд. VI Кодексу ГРМ оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу всіма об`єктами споживача за попередній газовий рік та одночасно повідомити його, що зазначений обсяг споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений, як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік. У такому повідомленні Оператор ГРМ одночасно мас зазначити про: величину річної замовленої потужності на поточний календарний рік; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у поточному календарному році: величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у наступному календарному році; покази лічильника природного газу/інші дані, за якими було сформовано (станом на 30 вересня поточного року) розмір річної замовленої потужності (за замовчуванням) на наступний календарний рік (для побутових споживачів).

Позивач жодного разу не повідомляв відповідача про фактичний обсяг споживання природного газу за попередній газовий рік та про те, який зазначений обсяг споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений, як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік.

Відповідно до п. 6.1 Типового Договору про розподіл природного газу оплата вартості послуг Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ.

Позивач нараховує заборгованість за послуги з розподілу природного газу, посилаючись на Постанови НКРЕКП від 24.12.2019 року № 3017, від 30.12.2020 року № 2767 про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для AT «ДНІПРОГАЗ». Але, на переконання відповідача, він це робить безпідставно, оскільки ці Постанові не зареєстровані у Мінюсті та НКРЕКП.

За ст. 117 Конституції України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Стаття 8 Конституції України передбачає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно- правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

На переконання відповідача, ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» ст. 117 Конституції України не відповідає.

Оскільки спеціальний Закон про реєстрацію нормативних актів досі Верховної Радою не прийнятий, то є Указ Президента №493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», у якому передбачено, що нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Згідно п. 6.2. Типового договору розподілу природного газу тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

На переконання відповідача, оскільки Постанови НКРЕКГІ від 24.12.2019 р. №3017, від 30.12.2020 року №2767 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для AT «ДНІПРОГАЗ» не зареєстровані у відповідності до вимог ст. 117 Конституції України, тому вони чинності не набули, та їх застосування позивачем є помилковим.

У відповіді на відзив (а.с. 35-36) позивач заперечував проти відзиву відповідача на позовну заяву, зазначив, що АT «Дніпрогаз» (Оператор ГРМ) здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу згідно постанови НКРЕКП №816 від 19.06.2017 р. «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу».

Обставини справи щодо ліцензованої діяльності позивача є загальновідомими та в силу ч. 3 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідач не відмовлялася від послуг розподілу газу, що надає AT «Дніпрогаз».

Враховуючи фактичне споживання відповідачем природного газу та факти оплати наданих послуг, відповідно до пункту 1.3 розділу І Договору розподілу споживач приєдналася до умов Типового договору розподілу природного газу, що підтверджується карткою особового рахунку.

Типовий Договір є обов`язковим для виконання суб`єктами, які споживають природний газ. Його акцентування відбувається шляхом заочного приєднання, оферта не потребує письмової форми окремо з кожним конкретним споживачем.

Договір розподілу є публічним в розумінні ст. 633 ЦК України.

Згідно з позицію Великої Палати Верховною Суду, яка висловлена в постанові від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, якщо у сторін спору є фактичні договірні правовідносини щодо надання житлово-комунальних послуг та в наступному їх споживанні, наявність письмово укладеного примірника договору між ними не є обов`язковою і жодним чином не впливає на зобов`язання споживача сплачувати за фактично надані та використані послуги, обумовлену плату.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Цивільного Касаційного суду від 26.09.2018 у справі №750/12850/16-ц сказано наступне: «Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою звільнення споживача від обов`язку сплачувати за комунальні послуги».

Дану позицію Верховний Суд підтримує в своїй постанові від 06.11.2019 у справі №642/2858/16.

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності не мас значення для даної справи, тому не долучався до позовної заяви.

Дані щодо розрахунку суми боргу за розподіл природного газу містяться на доданому до позовної заяви розрахунку суми боргу за розподіл природною газу. Розрахунок здійснюється за формулою: об`єм спожитого газу за газовий рік, куб.м. /12 місяців) * ціна куб.м, грн.

Згідно з п. 1 гл. 6 розд. VI Кодексу ГРМя. розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надаєється Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Показники лічильника газу відповідач надає добровільно через особистий кабінет на 104.ua., мобільний додаток 104 Mobile та контакт-центр. Ці показники лічильника відображені у фінансовому стані, доданому до позовної заяви.

Щодо інформування споживача про фактичний обсяг споживання природного газу за газовий рік, то позивач зазначає про те, що згідно з п. 2 гл.6 розд. VI Кодексу ГРМ оператор ГРМ зобов`язаний то 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу всіма об`єктами споживача за попередній газовий рік та одночасно повідомити його, що зазначений обсяг споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений, як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік. У такому повідомленні Оператор ГРМ одночасно має зазначити про:

-величину річної замовленої потужності на поточний календарний рік;

-величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у поточному календарному році;

-величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у наступному календарному році;

-покази лічильника природного газу, інші дані, за якими було сформовано (станом на 30 вересня поточного року) розмір річної замовленої потужності (за замовчуванням) на наступний календарний рік (для побутових споживачів).

Така інформація надається споживачеві шляхом розміщення її у платіжних документах (для побутових споживачів), особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного тазу (для споживачів, що не є побутовими), відповідно до п. 2 гл. 6 розділу ІУ Кодексу ГРМ.

На переконання позивача, він належним чином інформує споживачів про фактичне споживання природного газу всіма об`єктами споживача за попередній газовий рік.

Щодо реєстрації постанови НКРЕКП, то відповідач посилається на те, що розрахунок боргу проводився відповідно до постанови НКРЕКП від 24.12.2019 р. №3017 та Постанови НКРЕКП від 30.12.2020 р. №2767 про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «ДНІПРГАЗ», які на його думку не відповідають нормам Конституції України та підлягають обов`язковій реєстрації у Міністерстві юстиції України.

Відповідно до ч. 6 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних підприємств», рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження.

Регулятор веде реєстр всіх прийнятих рішень та забезпечує вільний доступ до них на своєму офіційному веб-сайті у затвердженому ним порядку.

Питання невідповідності ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних підприємств», до чинної ст. 117 Конституції України відноситься до компетенції Конституційного суду України.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, відповідач є споживачем послуг, які надаються АТ «Дніпрогаз», за адресою: м. Дніпро, вул. Чайковського, буд. 87, з розподілу природного газу з газорозподільної системи.

За вказаною адресою мешкає відповідач, на ім`я відповідача відкритий особовий рахунок (а.с. 5, 18).

Борг відповідача становить 2 089,23 грн. (за період січень 2020 жовтень 2021), що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача (а.с. 5).

Відповідач не спростувала наявність та розмір заборгованості.

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою суду від 25.05.2022 р. в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів відмовлено.

Спірні правовідносини склалися із невиконання побутовим споживачем (відповідачем) обов`язку зі сплати за розподіл природного газу з газорозподільної системи, та регулюються ст.ст. 13, 14, 322, ч. 1, ч. 2 ст. 633, 611, ст.ст. 526, 626-631, ч. 1 ст. 634 ЦК України, Типовим договором з розподілу природного газу, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2498 тощо.

Дослідив докази в межах заявлених вимог, надані у порядку ст.ст. 87 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

За ст. 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених законом або договором.

Стаття 322 ЦК України зобов`язує власника майна утримувати його належним чином.

За ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 2 ст. 633 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Типовий договір розподілу є публічним договором приєднання і не потребує двостороннього підписання договору, складеного у формі єдиного документа.

Типовий договір розподілу природного газу побутовим споживачам та заява- приєднання до умов договору опубліковані в газеті Дніпропетровської обласної ради «Зоря» №101 (21731) від 30 грудня 2015 року.

Відповідно до пункту 1.3 розділу І Договору фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування договору) є підписання ним заяви-приєднання за відповідно законодавчо визначеною формою та змістом до договору, сплата рахунка оператора ГРМ, документальне підтвердження споживання природного газу (картка обліку витрат газу, квитанції про сплату рахунку, роздруківка фінансового стану особового рахунку тощо).

Суд погоджується із доводами позивача щодо того, що, враховуючи фактичне споживання відповідачем природного газу та факти оплати наданих послуг, відповідно до пункту 1.3 розділу І Договору розподілу відповідач (споживач) приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу, що підтверджується карткою особового рахунку.

Типовий Договір є обов`язковим для виконання суб`єктами які споживають природний газ. Його акцептування відбувається шляхом заочного приєднання, оферта не потребує письмової форми, окремо з кожним конкретним споживачем.

Позивач надає послуги з розподілу природного газу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний ся прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість оператору ГРМ у розмірі, строки та порядку, що визначені Договором (п. 2.1 договору).

П. 4 гл. 1 роз. І Кодексу ГРМ визначено, що побутовий споживач - споживач, що є фізичною особою та придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Згідно п. 5.4 договору розподілу порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог договору.

Відповідно до п. 1 глави 6 розділу УІ Кодексу ГРМ розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються,виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається, як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Пункт 2 цієї глави встановлює, що річна замовлена потужність об`єкта споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ, виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до п. 6.4 Договору розрахунковим періодом за ним є календарний місяць.

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів за фактично замовлену річну потужність для споживання, якщо відповідні тарифи на послуги з розподілу природного газу ще не були встановлені споживачу з урахуванням величини річної замовленої потужності, то оплата послуг споживачем здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу протягом місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу до 20 числа (включно) (п.п. 6.1, 6.2, 6.6 Типового договору розподілу).

Підпункт 1 пункту 7.4 розділу УІІ Договору покладає на споживача обов`язок здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Як встановлено судом, відповідач порушив зобов`язання в частині обов`язку плати вартості послуги з розподілу природного газу, заборгованість станом на дату ухвалення даного рішення не сплачена.

За змістом статей 526, 626-631 ЦК України договір є обов`язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 8.1 Договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6).

За ст. 13 ЦПК України (ч. 1) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На переконання суду позивач виконав обов`язок доказування, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України: у позивача були наявні підстави для звернення з даним позовом, оскільки в результаті дій відповідача порушені права позивача, які підлягають поновленню у спосіб, обраний позивачем (ст.ст. 11, 16 ЦК України).

Щодо заперечень відповідача, то вони не спростовують висновки суду, зазначені вище.

АT «Дніпрогаз» (Оператор ГРМ) здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу згідно постанови НКРЕКП №816 від 19.06.2017 р. «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу».

Обставини справи щодо ліцензованої діяльності позивача є загальновідомими та в силу ч. 3 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Типовий Договір є обов`язковим для виконання суб`єктами, які споживають природний газ. Його акцентування відбувається шляхом заочного приєднання, оферта не потребує письмової форми окремо з кожним конкретним споживачем.

Договір розподілу є публічним в розумінні ст. 633 ЦК України.

Згідно з позицію Великої Палати Верховною Суду, яка висловлена в постанові від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, якщо у сторін спору є фактичні договірні правовідносини щодо надання житлово-комунальних послуг та в наступному їх споживанні, наявність письмово укладеного примірника договору між ними не є обов`язковою і жодним чином не впливає на зобов`язання споживача сплачувати за фактично надані та використані послуги, обумовлену плату.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Цивільного Касаційного суду від 26.09.2018 у справі №750/12850/16-ц зазначено, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою звільнення споживача від обов`язку сплачувати за комунальні послуги.

Щодо посилання відповідача на те, що за ст. 117 Конституції України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом, то відповідно до ч. 6 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних підприємств», рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України.

Оскільки позов задоволено повністю, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 7, 9, 10, 11, 12, 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 3 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, п. 1 ч. 2 ст. 274 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Дніпрогаз» до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Дніпрогаз» (, м. Дніпро, вул. О.Кониського,5) 2 089 (дві тисячі вісімдесят дев`ять) грн. 23 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Дніпрогаз» (, м. Дніпро, вул. О.Кониського,5) судові витрати в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Дата складення повного судового рішення 21.07.2022 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї