Справа № 390/278/21
Провадження № 2/390/42/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2022 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Бойко І.А.,

при секретарі Пікущій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В якості обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.11.2020 року сталась ДТП, внаслідок якої з вини відповідача, який керував автомобілем «Mersedes Benz Sprinter», державний номер НОМЕР_1 , було пошкоджено автомобіль «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу. Вина відповідача у скоєнні ДТП встановлено постановою суду. Встановити власника автомобіля «Mersedes Benz Sprinter», державний номер НОМЕР_1 , встановити неможливо, оскільки вказаний автомобіль не має державної реєстрації в України. З метою оцінки пошкодження власного транспортного засобу позивач повідомив відповідача про дату та час його огляду експертом та запропонував відповідачу бути присутнім під час вказаної дії, однак відповідач таку пропозицію проігнорував. По завершенню оцінки позивачем сплачено 2500 грн за її виконання, після чого на замовлення позивача проведено ремонті роботи по відновленню пошкодженого транспортного засобу. На ремонтні роботи позивачем витрачено 74975 грн. Загальна сума реально понесених позивачем матеріальних витрат на відновлення пошкодженого автомобіля складає 77475 грн. Крім матеріальної шкоди внаслідок ДТП позивачу завдано також моральну шкоду, яка полягає у вимушеній зміні його звичного укладу життя через тривалу неможливість використання автомобіля, відкладення багатьох справ, які він хотів вирішити, користуючись своїм автомобілем, що також спричинило проблеми з роботою. Пошук коштів на ремонт, обмеження сімейного бюджету, спричинило у позивача пригнічений стан, знервованість. Нецільове використання спільних коштів в сім`ї позивача, неможливість виїзду на відпочинок, призвело до розладу стосунків в сім`ї. Крім того, членам сім`ї позивача довелось користуватись громадським транспортом, що викликало незручності у їх пересуванні. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в 10000 грн. Зважаючи, що автомобіль позивача відремонтовано за рахунок його коштів, він просить відшкодувати понесені ним витрати, моральну шкоду, а також судові витрати по справі.

У відзиві на позов, поданого представником Моторно (транспортного) страхового бюро України, зазначено, що автомобіль позивача ОСОБА_1 «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_2 , на дату ДТП не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності власності наземних транспортних засобів. Згідно закону МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяної незабезпеченому транспортному засобу. Водій ОСОБА_1 на час ДТП не виконав вимоги закону щодо обов`язковості страхування цивільно-правової відповідальності, чим позбавив себе права на відшкодування шкоди за рахунок фонду страхування захисту потерпілих. Крім того, за відсутності доказів того, що відповідач є власником транспортного засобу «Mersedes Benz Sprinter», державний номер НОМЕР_1 , а також без наявності щодо такого автомобіля укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у МТСБУ відсутні правові підстави для здійснення відшкодування шкоди, завданої позивачу. Крім того, представником МТСБУ зазначено, що жодним з водіїв учасників ДТП, не дотримано вимоги закону щодо подання заяви про страхове відшкодування МТСБУ у строки, визначені законом. Крім того, позивачем не дотримано вимоги закону щодо збереження пошкодженого майна у тому вигляду, який існував на момент ДТП, для огляду представником МТСБУ, що позбавило МТСБУ самостійно визначити розмір шкоди, спричиненої позивачу. Представник МТСБУ на огляд пошкодженого транспортного засобу під час автотоварознавчої експертизи не викликався. Представник співвідповідача вважає, що у зв`язку з вищевказаними порушеннями відсутні законні підстави для здійснення регламентної виплати на користь позивача, відшкодування шкоди має бути здійснено безпосередньо завдавачем шкоди, тому представник співвідповідача просив відмовити повністю в задоволенні позовних вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України. До відзиву долучено інформацію щодо поліса ОСЦПВВТЗ на транспортний засіб, з державним номером НОМЕР_3 .

Позивач в судове засідання не з`явився, від представника адвоката Пушкарьова Д.Є. до суду надійшла письмова заява, в якій він позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, його представником адвокатом Косік С.В. до суду подано заяву про розгляд справи без участі відповідача, в якій представник зазначив, що позов не визнає, вважає його таким, що підлягає частковому задоволенню, а саме: в частині позовних вимог до МТСБУ. Просить розгляд справи провести без участі сторони відповідача ОСОБА_2 .

Представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, згідно повідомлення про отримання поштового відправлення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 07.11.2020 о 03.00 год., керуючи автомобілем «Mercedes Benz Sprinter», державний номер НОМЕР_4 , рухаючись по автодорозі М-12 Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка 724 км, перед поворотом ліворуч на міст, не врахував дорожньої обстановки, не зайняв на дорозі крайнє ліве положення та, виконуючи маневр, не надав переваги в русі автомобілю «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку, та допустив зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.10.4 ПДР України.

Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.12.2020 року у справі № 390//1548/20, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 11).

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 вбачається, що власником транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_3 , є ОСОБА_3 (а.с.9).

Згідно наданої представником МТСБУ інформації, за результатом чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ, станом на 16.02.2022, транспортний засіб № НОМЕР_3 не знайдено (а.с.180).

10.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з письмовим повідомленням, в якому зазначив дату та час огляду належного позивачу транспортного засобу експертом оцінювачем та запропоновано відповідачу або його представнику бути присутнім під час зазначеного огляду (а.с.17-19).

Згідно протоколу технічного огляду транспортного засобу від 17.11.2020 року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , для ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , необхідно виконати комплекс робіт, перелік яких наведений в протоколі огляду (а.с.34-38).

Відповідно до звіту № 169/20 від 24.11.2020 року про оцінку автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля, станом на 17.11.2020 року, складає 75279,14 грн (а.с 20-37).

Згідно розрахункової квитанції серії ААКЄ № 007488 від 24.11.2020 року за визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_3 , сплачено 2500 грн (а.с.39).

З рахунку-фактури № 500 від 01.12.2020 року, акту № 475 здачі-приймання виконаних робіт (послуг) від 26.01.2021 року та квитанції до прибуткового касового ордера № 8 від 26.01.2021 року, за роботи по відновленню автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 сплачено 74975 грн (а.с.40-42).

На запит суду Державною митною службою України надано відповідь № 08-1.4/19-02/8.19/4833 від 07.05.2021 року, згідно якої останній в`їзд автомобіля «Mersedes Benz Sprinter», державний номер НОМЕР_1 на територію України, відбувся 31.12.2020 року, режим ввезення тимчасовий в`їзд, мета комерційне призначення, ПІБ ОСОБА_5 (а.с.65-66).

Згідно посвідчень серії НОМЕР_6 , серії НОМЕР_7 , серії НОМЕР_8 ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи має право на пільги, встановлені законом для ветеранів війни учасників бойових дій, а також користується пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.36).

Відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі з підстав завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З аналізу вказаних норм вбачається, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наданою 05.09.2019 року в справі №234/16272/15-ц, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Отже, наведені в постанові Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.12.2020 року обставини щодо вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участю водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не потребують повторного встановлення і доказування.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 26.08.2018 року по справі №363/218/16-ц, фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу).

Як встановлено судом, вартість матеріального збитку, завданого позивачу, через пошкодження його автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_3 , становить 77475 грн, яка складається з реальних витрат, понесених позивачем на відновлювальні роботи пошкодженого транспортного засобу (74975) та витрати позивача на здійснення оцінювання вартості матеріального збитку (2500).

Заперечуючи проти позовних вимог, заявлених до відповідача ОСОБА_2 , його представник зазначає, що наявні підстави для здійснення страхового відшкодування збитків, завданих позивачу, за рахунок Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Відповідно до ч.1 ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004, зі змінами.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що потерпілими визнаються, зокрема фізичні особи, майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Пунктом 1.4 Закону № 1961-IV визначено, що особами, відповідальність яких застрахована, можуть бути страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно п.13.1 ст.23 Закону № 1961-IV учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно з п.41.1 ст.41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;

в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМ України від 7 вересня 1998 р. № 1388, зі змінами, встановлено, що державна реєстрація є обов`язковою для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.

Згідно п.7 Порядку № 1388 власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Транспортні засоби, тимчасово ввезені на митну територію України для власного користування більш як на два місяці, підлягають державній реєстрації в підрозділах Державтоінспекції на строк, визначений Держмитслужбою. Тимчасово ввезені транспортні засоби не можуть бути розкомплектовані на запасні частини, передані у володіння або користування іншим особам.

Доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 , як учасник бойових дій, інвалід війни, 17.11.2020 року був власником транспортного засобу «Mercedes Benz Sprinter», державний номер НОМЕР_4 , зазначеним відповідачем не надано, отже відсутні підстави вважати, що на момент скоєння ДТП на нього поширювалась дія пункту 13.1 статті 13, а також підпункт (г) п.41.1 ст.41 Закону № 1961-IV.

Пунктом 1.7 Закону № 1961-IV, станом на день ДТП, передбачено, що до забезпечених транспортних засобів відносились транспортні засоби, зазначені у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що автомобіль «Mercedes Benz Sprinter», державний номер НОМЕР_4 , та автомобіль «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_3 , не відносились до забезпечених транспортних засобів, і відповідальність осіб, які правомірно володіють вказаними автомобілями, не була застрахована, оскільки за даними МТСБУ поліс на транспортний засіб державний номер НОМЕР_3 , станом на 16.02.2022, був відсутній, в свою чергу відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів, що він був власником керованого ним автомобіля на час ДТП, так само ним не надано доказів наявності у нього відповідного поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ або іншого документу страхування його цивільно-правової відповідальності.

Отже, за встановлених судом обставин відсутні підстави для здійснення регламентної виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, згідно п.(а) п.41.1 ст.41 Закону № 1961-IV, оскільки автомобіль, якому завдано шкоду, не відповідає вимогам п.1.7 цього Закону.

Таким чином, зважаючи, що відсутні підстави для здійснення регламентної виплати МТСБУ за рахунок відповідного фонду, для відшкодування шкоди, завданої потерпілому, таке відшкодування повинно здійснюватись винною особою в порядку, встановленому ст.ст.1187, 1188, 1192 ЦК України, отже відсутні правові підстави для задоволення позову в частині позовних вимог до співвідповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Відповідачем ОСОБА_2 заперечень проти розміру заявлених позовних вимог суду не подано та не надано належних, допустимих доказів на підтвердження необхідності зменшення відшкодування матеріальних витрат, реально понесених позивачем, через їх завищеність, отже розмір матеріального збитку, завданого позивачу відповідачем ОСОБА_2 не спростовано, тому матеріальна шкода в розмірі 77475 грн підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 в повному обсязі.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За встановлених судом обставин мало місце протиправне діяння відповідача, яке мало наслідком пошкодження майна позивача від ДТП, провина заподіювача шкоди встановлена судом та існує причинно-наслідковий зв`язок між діянням винної особи та наслідками, що настали.

Позивач, обґрунтовуючи моральну шкоду, зазначив, що в результаті неправомірних дій відповідача йому завдано немайнових втрат, спричинених моральним стражданням (емоційне пригнічення та знервованість), яке спровокувало негативні зміни у його житті та в житті його сім`ї: тривала неможливість користуватись автомобілем, який він використовував в роботі та відпочинку сім`ї, вимушений перерозподіл сімейних коштів, розлад стосунків в сім`ї через спричинений дискомфорт. Розмір отриманої моральної шкоди позивач оцінив в сумі 10000 грн.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що позивачу завдано шкоду шляхом пошкодження належного йому матеріального блага, що має високу вартість автомобіля. Відновлення можливості позивача щодо користування власним транспортом потребувало деякого часу, впродовж якого позивач позбавлений можливості повноцінно користуватись належним йому майном та реалізовувати свої права щодо цього майна, що у свою чергу негативно змінило звичний для нього уклад життя. Вказане суд відносить до душевних страждань і переживань позивача, спричинених від ДТП з вини відповідача.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей можуть кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди, зокрема у рішенні від 28.05.1985 року у справі «Abdulaziz,Cabales and Balkandali v. United Kingdom», в якому зазначено, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним.

В той же час позивачем не доведено глибину душевних переживань через пошкодження автомобіля: неможливість вирішення запланованих справ, проблеми з роботою, розлад стосунків в сім`ї, позбавлення можливості виїзду на відпочинок, дискомфорт членів сім`ї через користування громадським транспортом. Тому, з урахуванням обставин справи, вимог виваженості та дотримання справедливого балансу між інтересами потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди, часткової доведеності її розміру, суд вважає, що відшкодування позивачу моральної шкоди підлягає зменшенню до розміру 1000 грн, що на переконання суду відповідає критерію справедливості, розумності, виваженості та не призведе до збагачення позивача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, і з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню 78475 грн, в якості відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 СК ЦПК України, вимогами якої визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 16, 22, 23, 386, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, керуючись ст.4, 5, 12, 13, 77-82, 89, 95, 141, 258-260, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 77475 грн, в якості відшкодування матеріальної шкоди, та 1000 грн, в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1629,15 грн грн, в якості відшкодування судових витрат по справі.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ;

Моторне (транспортне) страхове бюро України, Русанівський бульвар, 8, м.Київ, поштова адреса: а/с 272, м.Київ-2, поштовий індекс 02002.

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області І.А.Бойко