Справа № 752/6720/22
Провадження № 2/752/6305/22
У Х В А Л А

01 липня 2022 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Плахотнюк К.Г., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сплачених грошових коштів, стягнення трьох відсотків річних, інфляційних збитків та пені,-

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення сплачених грошових коштів, стягнення трьох відсотків річних, інфляційних збитків та пені.

В обґрунтування позову посилається на те, що у 2020 році між ним та відповідачем виникли відносини на підставі усних домовленостей щодо купівлі-продажу будівельних товарів та техніки. Проте, відповідач не виконав свої зобов`язання. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача сплачені ним грошові кошти, три відсотки річних, інфляційні збитки та пеню.

Водночас, згідно з частиною першою статті 27 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України ) позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

А частиною п`ятою ст. 28 ЦПК України встановлено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем зазначено у позовній заяві як місцем свого проживання: АДРЕСА_1 .

При цьому, судом встановлено, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації відповідача - ОСОБА_2 є: АДРЕСА_2 , що за адміністративно-територіальним поділом відноситься до Печерського району міста Києва.

Звертаючись до Голосіївського районного суду м. Києва позивач послався на норми Закону України «Про захист прав споживачів», саме як на можливість визначення альтернативної підсудності.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 р. № 1023-XII «Про захист прав споживачів». Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Із пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Як убачається з вищевказаної позовної заяви, підставою звернення позивача з даним позову не є порушення відповідачем Закону України «Про захист прав споживача».

У свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 даної статті встановлено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

У відповідності до положень чч. 1, 2 статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що місцезнаходження відповідача не відноситься до території Голосіївського району м. Києва, а тому суддя приходить до висновку, що матеріали позовної заяви підлягають направленню за територіальною підсудністю до належного суду, а саме: до Печерського районного суду м. Києва за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 28, 31, 32, 353, 354 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сплачених грошових коштів, стягнення трьох відсотків річних, інфляційних збитків та пені, передати на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя К.Г Плахотнюк