КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2529/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.,

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Сирбул О.Ф.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особі: Державний реєстратор Філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Петришин Василь Михайлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванченко Вадим Юрійович, про скасування рішень державного реєстратора речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

встановив:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким:

- скасувати запис про державну реєстрацію прав на нерухоме майно №29079102 про реєстрацію права власності на садовий будинок загальною площею 231,40 кв.м, в т.ч. жилою площею 133,60 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майни 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 та запис про державну реєстрацію прав на нерухоме майно №29076676 про реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0533 га, кадастровий номер :90:547:0007, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , внесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришина Василя Михайловича від 23 листопада 2018 року №44215962;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку загальною площею 231, 40 кв.м, в т.ч. жилою площею 133,60 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченком Вадимом Юрійовичем та зареєстрований в реєстрі за №3404, на підставі якого ОСОБА_3 продала 1/2 частки зазначеного садового Будинку ОСОБА_4 та 1/2 частки садового Будинку ОСОБА_5 ; скасувати запис про державну реєстрацію прав на нерухоме майно №32662713 про реєстрацію права власності на 1/2 частку садового будинку загальною площею 231,40 кв.м, в т.ч. жилою площею 133,60 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 та запис про державну реєстрацію прав на нерухоме майно №32662767 про реєстрацію права власності на 1/2 частку зазначеного будинку садового будинку загальною площею 231,40 кв. м, в т.ч. жилою площею 133,60 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_5 , внесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 від 02 серпня 2019 року №48070616;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0533 га, кадастровий номер :90:547:0007, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченком Вадимом Юрійовичем та зареєстрований в реєстрі за №3406, на підставі якого ОСОБА_3 продала 1/2 частки зазначеної Земельної ділянки ОСОБА_4 та 1/2 частки Земельної ділянки ОСОБА_5 ; скасувати запис про державну реєстрацію прав на нерухоме майно №32662903 про реєстрацію права власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0533 га, кадастровий номер :90:547:0007, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 та запис про державну реєстрацію прав на нерухоме майно № 32662928 про реєстрацію права власності на 1/2 частку зазначеної земельної ділянки за ОСОБА_5 , внесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень па підставі рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 від 02 серпня 2019 року №48070877;

- витребувати садовий будинок загальною площею 231,40 кв.м, в т.ч. жилою площею 133,60 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку загальною площею 0,0533 га, кадастровий номер :90:547:0007, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; зареєструвати право власності на зазначений садовий будинок та земельну ділянку за ОСОБА_1 ; внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про реєстрацію права власності на зазначений садовий будинок та земельну ділянку за ОСОБА_1 .

Вимоги обґрунтовує тим, що 02 серпня 2007 року між ним та ПАТ "Банк Форум" укладено кредитний договір, зобов`язання якого забезпечені нерухомим майном, що визначено у позовних вимогах, яке було передано в іпотеку банку.

13 липня 2018 року між банком та ОСОБА_3 укладено договори, згідно із якими остання набула права вимоги за кредитним договором та набула прав іпотекодерждателя.

23 листопада 2018 року нерухоме майно перереєстровано на ОСОБА_3 , а 02 серпня 2019 року ОСОБА_3 відчужила це майно на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Набуття ОСОБА_3 права власності на майно уважає незаконним з огляду на те, що передбачена статтею 35 Закону України "Про іпотеку" вимога про усунення порушення ним не отримувалась. Вказує, що така вимога була направлена та вручена 24 вересня 2018 року за адресою компанії "Юридична фірма "Онікс", що є робочим місцем адвоката Онищука М.Ю. Вказує, що раніше зазначений адвокат здійснював представництво його інтересів у цивільній справі №755/25044/14-ц, у якій також приймало участь ПАТ "Банк Форум", однак строк дії довіреності закінчився 03 лютого 2018 року та зв`язків вони більше не підтримують. Адвокат не повідомляв ОСОБА_1 про надходження вказаного листа.

Державний реєстратор під час вчинення реєстраційних дій не переконався в тому, чи є зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення належним доказом, не звернув уваги на те, що отримувачем зазначено " ОСОБА_7 ", а адреса отримувача не кореспондується із жодною з адрес, що були вказані у договорах, стороною яких є ОСОБА_8 .

З огляду на вказане зазначає, що ОСОБА_3 не мала права відчужувати майно.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі посилається на підстави позову та зазначає про незаконність висновків суду про те, що отримання ОСОБА_9 повідомлення про усунення порушення є підставою для виникнення у ОСОБА_8 прав та обов`язків. Вказує, що суд не дослідив строку дії довіреності.

Вказує, що суд безпідставно відхилив як доказ письмові пояснення ОСОБА_9 у документі "Показання свідка", а до цього відмовив у допиті цієї особи як свідка.

В судовому засіданні 25 листопада 2021 року позивач та представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримали. В подальшому позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідачів ОСОБА_10 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, приватний нотаріус Іванченко В.Ю. направив заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, допитавши свідка ОСОБА_9 , розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вручення ОСОБА_9 повідомлення про усунення порушення створюють обов`язки безпосередньо для самого позивача. Суд вказав, що оскільки ОСОБА_3 була законним власником майна, відтак правочини щодо розпорядження майном не можуть бути визнані недійсними. Щодо вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, то суд вказав, що майно вибуло з волі позивача унаслідок укладення ним іпотечного договору, який передбачає підстави для припинення права власності.

Проте з такими висновками апеляційний суд в повній мірі погодитися не може з огляду на таке.

Установлено, що 02 серпня 2007 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0263/07/01-N, відповідно до умов якого позичальнику надано кошти в розмірі 290000 доларів США з оплатою по процентній ставці 11,5 процентів річних.

З метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором, 02 серпня 2007 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. зареєстрованим за реєстровим №4051. Згідно умов договору в іпотеку банку передано: садовий будинок загальною площею 231,4 кв.м, жилою 133,60 кв.м, та земельну ділянку, загальною площею 0,0533 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вказаних договорів адресою ОСОБА_1 значиться: АДРЕСА_2 .

13 липня 2018 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 укладено Договір №1216-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за Кредитним договором та Договір про відступлення прав за Іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Я. за реєстровим №1397, у відповідності до умов якого права вимоги за кредитним та іпотечним договорами перейшли до ОСОБА_3

19 вересня 2018 року (позивач та суд першої інстанції помилково зазначають "18" вересня ) ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 надіслано вимогу про усунення порушень та повернення заборгованості за кредитним договором №0263/07/01-N та попереджено, що у разі невиконання вимоги кредитор розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору та статей 37, 38 Закону України "Про іпотеку".

Відправлення та вручення цієї вимоги підтверджується описом вкладення від 19 вересня 2018 року, фіскальним чеком від 19 вересня 2018 року та повідомленням про вручення поштового відправлення, згідно якого відправлення вручено 24 вересня 2018 року, а особою, яка його отримала, значиться " ОСОБА_11 ".

23 листопада 2018 року Державним реєстратором Філії КП Київської обласної ради "Готово" м.Києва Петришиним В.М. зареєстровано право власності садовий будинок загальною та земельну ділянку, кадастровий номер 800000000:90:547:0007, загальною площею 0,0533 га за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності.

02 серпня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу садового будинку, згідно із яким кожен з покупців набув право власності на 1/2 частину будинку. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченком В.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №3404.

02 серпня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно із яким кожен з покупців набув право власності на 1/2 частину земельної ділянки. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченком В.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №3406.

Також установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 були пов`язані правовідносинами, заснованими на виданій 03 лютого 2015 року нотаріально посвідченій довіреності (Рєка М.М. - довіритель, Онищук М.Ю. - представник). Строк дії довіреності - до 03 лютого 2018 року. Перелік повноважень представника обмежувався здійсненням вчинення дій у зв`язку із судовими провадженнями, як до їх порушення, так і на стадії виконання, та виключно в правоохоронних органах, прокуратурі, суду, органах виконання судових рішень.

Частиною 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Реалізовуючи свої права та обов`язки, сторони договору мають керуватися відповідними його положеннями, що має забезпечити законність та юридичну силу вчинюваних ними дій.

Статтею 18 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотечний договір повинен містити, зокрема, відомості про місце проживання із зазначенням адреси.

Відповідно до даних договору іпотеки адресою ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2 .

Отже, реалізація прав кредитора, що вимагає надіслання на адресу іпотекодержателя повідомлення будь-якого характеру має здійснюватись з урахуванням визначеної у договорі адреси іпотекодержателя.

Пунктом 7.8 іпотечного договору визначено, що про зміну своїх реквізитів сторони мають інформувати одне одного. Даних, які б свідчили, що належною адресою ОСОБА_1 для цілей застосування умов іпотечного договору, є адреса: АДРЕСА_3 , справа не містить.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув.

Окрім того, вирішуючи справу, суд першої інстанції не дослідив змісту довіреності, зокрема строку її дії, як основного юридичного факту, на якому ґрунтуються підстави позову, та сфери і обсягів повноважень представника.

Довіреність, наявність якої суд уважав достатнім для того, щоб стверджувати, що вручення документу представнику прирівнюється до вручення документу довірителю, діяла три роки та припинила свою дію 02 лютого 2018 року. Окрім того, зміст повноважень представника обмежувався чітко визначеним колом суб`єктів, в яких він має право представляти інтереси довірителя, та характером дій.

Оскільки правовою підставою для набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки є дотримання ним обов`язку надіслати на адресу іпотекодавця вимогу про усунення порушення, то у разі недотримання цього іпотекодержатель не вправі претендувати на набуття права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно вимог статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" унормовано :

1. Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

2. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 61 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" унормовано:

61. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Ураховуючи, що державному реєстратору не було поданого належних документів згідно вказаного Порядку, слід дійти висновку, що державна реєстрація прав проведена в порушення вимог закону, тобто є незаконною.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину установлені статтею 203 ЦК України , згідно якої:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача унормовано статтею 388 ЦК України, згідно якої :

1. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

З огляду на встановлені обставини справи, ОСОБА_3 не мала законних прав розпоряджатись нерухомим майном, оскільки у встановленому законом порядку не набула права власності на нього, а отже укладені з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 правочини є неправомірними.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року № 367/2022/15-ц наведено такі висновки:

74. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (див. пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18). Проте у випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права також не є належним способом захисту прав позивача.

75. Так, однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (див. пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

При цьому ефективним засобом (способом) потрібно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, правомірним є відновлення становища, яке існувало до незаконної державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 , внаслідок чого має відбутися усунення відповідних наслідків такого порушення.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Натомість, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).

Встановивши, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника ОСОБА_1 не з його волі, а іншим шляхом, слід дійти висновку про наявність правових підстав для витребування спірного майна на користь позивача відповідно до вимог статті 388 ЦК України. При цьому позивач обрав належний спосіб захисту своїх прав в цій частині позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) та інших.

У постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19) та інших.

При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїх висновках неодноразово звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20) дійшла висновку, що ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову.

Отже, ані позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу, ані позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права власності не відповідають належному способу захисту у цій справі.

Окрім того, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині реєстрації права власності за позивачем та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно за позивачем, оскільки відповідні записи вносяться на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову.

З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що вимоги позивача про скасування запису про державну реєстрацію нерухомого майна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності, не призведе до повернення у власність позивача спірного нерухомого майна, а отже і до поновлення порушених прав.

Належним способом захисту у цій справі є витребування майна на підставі статей 387, 388 ЦК України, які також були заявлені позивачем та які підлягають задоволенню.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення однієї майнової вимоги, відтак у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 9989,20 гривень ( судовий збір за майнову вимогу 9605 гривень та судовий збір за звернення із заявою про забезпечення позову 384,20 гривень). У зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 14407,50 гривень. Відтак всього до відшкодування судових витрат підлягає сума 24396,70 гривень, тобто по 12198,35 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Витребувати на користь ОСОБА_1 садовий будинок загальною площею 231,40 кв.м, в т.ч. жилою площею 133,60 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку загальною площею 0,0533 га, кадастровий номер :90:547:0007, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судового збору по 12 198,35 гривень з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 липня 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова