ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Полтавської обласної прокуратури про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом. Вказував, що його 21 листопада 2016 року повідомлено про підозру в рамках кримінального провадження у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 368 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000311 від 13 вересня 2016 року.

За результатом досудового розслідування процесуальним керівником у вказаному кримінальному провадженні 19 жовтня 2018 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження відносно позивача на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, та вичерпанні можливості їх отримання, та закриття кримінального провадження № 0000311 від 13 вересня 2016 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Позивач зазначає, що у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності з метою захисту він користувався допомогою адвокатів, яким сплачував грошові кошти за участь у справі, підготовку процесуальних документів, направлення адвокатських скарг, клопотань, заяв та запитів, участь у судових засіданнях, а також за поїздки у справі, у зв`язку з чим йому спричинена матеріальна шкода у загальному розмірі 172 340, 25 грн.

Крім того, позивач посилається на те, що неправомірними діями прокуратури йому задана моральна шкода, які він оцінює в сумі 30 000 грн.

У зв`язку з наведеним просив суд стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 172 340, 25 грн. та моральну шкоду в сумі 30 000 грн., шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду в сумі 172 340, 25 грн. та моральну шкоду в сумі 30 000 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено за необгрунтованістю.

Стягнуто з Полтавської обласної прокуратури, на користь ОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 900 грн.

Стягнути з Полтавської обласної прокуратури, на користь держави судовий збір у розмірі 2023 грн. 40 коп.

Рішення оскаржила Полтавська обласна прокуратура, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, ухваливши нове, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки він мав оскаржити до суду постанову Полтавської обласної прокуратури від 21 грудня 2020 року, якою визначено суму збитків, завданих позивачу. Також вважає, що позивачем не доведено розмір матеріальної та моральної шкоди. Крім того, вказує, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні позову до Державної казначейської служби України та стягнуто судовий збір і понесені позивачем судові витрати саме з Полтавської обласної прокуратури.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з підстав, передбачених п. 4 ст. 1 ст. 376 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 21 листопада 2016 року прокуратурою Запорізької області ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000311 від 13 вересня 2016 року.

Постановою прокуратури Полтавської області від 19 жовтня 2018 року закрито кримінальне провадження № 0000311 від 13 вересня 2016 року відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 368 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, та вичерпанні можливості їх отримання, закрито кримінальне провадження № 0000311 від 13 вересня 2016 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

22 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та адвокатом Кравченко Вадимом Вадимовичем укладено договір про юридичну допомогу, відповідно до якого адвокат зобов`язується захищати інтереси клієнта у кримінальному провадженні № 0000311 від 13 вересня 2016 року.

Згідно копії акту прийому-передачі наданих послуг від 15 травня 2017 року за договором про надання юридичної допомоги від 22 листопада 2016 року адвокатом Кравченко Вадимом Вадимовичем фактично виконано послуги в рамках договору про надання юридичних послуг на суму 5 000 грн.

01 лютого 2018 року між адвокатом Ярмак Костянтином Борисовичем та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги.

Додатковою угодою № 1 від 02 квітня 2018 року до договору про надання правової допомоги № б/н від 01 лютого 2018 року передбачено, що адвокат виконує роботу щодо захисту прав та законних інтересів підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000311 від 13 вересня 2016 року за ч. 3 ст. 368 КК України на стадії досудового розслідування.

Відповідно до копії акту № 1 від 14 березня 2019 року прийому передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № б/н від 01 лютого 2018 року вартість фактично виконаних послуг в рамках договору про надання юридичних послуг складає 37 250 грн.

ОСОБА_1 згідно акту прийому передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № б/н від 01 лютого 2018 року сплачено ОСОБА_3 37 250 грн.

14 травня 2018 року між адвокатом Олійник Олександром Андрійовичем та ОСОБА_1 укладено договір № 14-1/05-18 про надання професійної правничої допомоги.

Додатковою угодою № 1 від 14 травня 2018 року до договору про надання професійної правничої допомоги № 14-1/05-18 від 14 травня 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 погодили, що адвокат представляє інтереси клієнта в рамках кримінального провадження № 0000311 від 13 вересня 2016 року. Також сторони узгодили, що клієнт компенсує адвокату витрати на оплату пального, амортизацію автомобіля та втрату часу витраченого на переїзд у розмірі 2500грн за кожен виїзд за межі міста Харкова на судове засідання або для проведення процесуальних дій в незалежності від його проведення.

Згідно додаткової угоди № 2 до договору про надання професійної правничої допомоги № 14-1/05-18 від 14 травня 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 погодили, що розмір гонорару в сумі 10 4000 грн.

Відповідно до копії акту від 31 січня 2019 року приймання-передачі наданих послуг та виконаних робіт № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги № 14-1/05-18 від 14 травня 2018 року загальна вартість послуг адвоката склала 10 4000 грн, компенсація за виїзд (оплата пального, амортизація автомобіля та витрата часу) за межі міста Харкова 20 000 грн.

Із копій прибуткових касових ордерів від 15 лютого 2019 року, від 19 серпня 2019 року, від 28 листопада 2019 року та квитанцій до цих прибуткових ордерів, копій квитанцій від 20 вересня 2019 року та від 22 квітня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 в рахунок оплати правничої допомоги за договором № 14-1/05-18 від 14 травня 2018 року про надання професійної правничої допомоги сплачено 124 000 грн.

Із копій квитанції вбачається, що 05 червня 2018 року, 07 червня 2018 року, 13 серпня 2018 року 20 серпня 2018 року, 21 серпня 2018 року, 14 вересня 2018 року, 25 вересня 2018 року, 27 вересня 2018 року, 02 жовтня 2018 року, 03 жовтня 2018 року були сплачені кошти на пальне бензин та газ на суму 60 90, 25 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконних дій поркуратури, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон) визначає, що шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі вказаного Закону.

Пунктом 2 статті 2 цього Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведених у статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги та моральна шкода. Таке відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Статтею 11 Закону встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

За змістом положень частини першої статті 12 Закону розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3 4 статті 3 цього Закону (тобто заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі закриття кримінального провадження прокуратурою покладається саме на вказаний орган.

Як вбачається зі змісту постанови про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 від 19 жовтня 2018 року, останньому не було роз`яснено порядок поновлення його порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом.

При цьому, в подальшому в ході довготривалих намагань особи отримати відповідне відшкодування понесених матеріальних збитків, прокуратурою Полтавської області було надано позивачу відповідь від 12 лютого 2019 року № 05/2-1342-17, в якій було роз`яснено заявнику право звернутися для визначення розміру шкоди до органу, який приймав вказані рішення або до суду.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що стосовно ОСОБА_1 не виконано передбаченого статтею 11 Закону обов`язку роз`яснення порядку поновлення його порушених прав. Однак зазначені обставини не є підставою для відмови у захисті його порушеного права.

Оскільки Закон не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо недоведеності розміру матеріальної шкоди, то колегія суддів зважає, що позивачем було належним чином доведено факт понесення збитків, пов`язаних із отримання професійної правової допомоги, а також інших витрат, пов`язаних із прибуттям ОСОБА_1 за викликами органів розслідування і суду, що узгоджується із абз. 2 п. 10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завдано громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Судом першої інстанції наведено у мотивувальній частині рішення відповідний розрахунок, а також докази, які підтверджують фактичну сплату позивачем вказаних коштів, а тому колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про доведеність понесеної матеріальної шкоди і її розмір.

Так само безпідставними є посилання скаржника на недоведеність спричинення позивачу моральної шкоди, з огляду на наступне.

Частинами 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з п. 5 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відшкодування шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Так, у ході судового розгляду встановлено, що протягом більше ніж двох відносно ОСОБА_1 , як підозрюваного, велося досудове розслідування в межах кримінального провадження № 0000311 від 13 вересня 2016 року за ч. 3 ст. 368 КК.

Закриття вказаного кримінального провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості, зумовлює ту обставину, що дії правоохоронних органів спрямовані на притягнення особи до кримінальної відповідальності у межах вказаного кримінального провадження є незаконними, оскільки такі дії завдали особі моральної шкоди, внаслідок психічного впливу, позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, привели до інших негативних наслідків морального характеру.

Оцінюючи обґрунтованість заявленого розміру завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи.

Так, заявлений позивачем розмір моральної шкоди, з урахуванням строку перебування під слідством і розміру встановлених протягом вказаного строку мінімальних розмірів заробітної плати, не перевищує встановлений законом мінімум відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що компенсація моральної шкоди визначена позивачем з урахуванням вимог розумності та справедливості, а також доведеного факту порушення прав ОСОБА_1 , характеру і обсягу його страждань.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач незаконно перебував під слідством, що є підставою для відшкодування на його користь понесеної матеріальної та моральної шкоди, розмір яких було доведено ним у встановленому законом порядку.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком місцевого суду, щодо відмови у задоволенні позову до Державної казначейської служби України.

Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 242/4741/16-ц від 27 листопада 2019 року зробила висновок, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, а тому належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Таким чином, позивач, користуючись своїми процесуальними правами особисто визначив відповідачами у справі Державну казначейську службу України, та Полтавську обласну прокуратуру, як представників держави у межах даного цивільного провадження, що не суперечить вимогам закону, а тому відмова у задоволенні позову в частині вимог до одного із вказаних учасників справи не несе юридичних наслідків і є безпідставною.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги і зміни оскаржуваного рішення, виключивши з резолютивної і мотивувальної частин рішення висновків про відмову у задоволенні позову до Державної казначейської служби України.

Також апеляційний суд вбачає підстави для зміни рішення місцевого суду в частині вирішення питання розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава реалізує правосуб`єктність через систему своїх органів.

З огляду на наведене, у межах категорії справи, пов`язаних із відшкодуванням шкоди завданої особі незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду відповідний правоохоронний орган, якого відповідач зазначає порушником своїх прав, та Державна казначейська служба України є представниками державної влади, через які Україна здійснює свої права і обов`язки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що покладення обов`язку щодо компенсації понесених позивачем судових витрат саме на Полтавську обласну прокуратуру не узгоджується із вимогами закону і вбачає підстави для зміни рішення суду у частині вирішення питання розподілу судових витрат, компенсувавши витрати ОСОБА_1 , пов`язані із отриманням правової допомоги у розмірі 18 900 грн. та судовий збір у розмірі 2 023 гривні 60 копійок за рахунок держави Україна у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 4, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновки про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, а також третій абзац резолютивної частини рішення.

Змінити рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року в частині розподілу понесених судових витрат.

Компенсувати Державній казначейській службі України за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 900 грн. (вісімнадцять тисяч дев`ятсот гривень).

Судові витрати компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді Л. І. Пилипчук

О. В. Чумак