Справа № 526/2524/21
Провадження № 2/526/79/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2022 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Максименко Л.В.

секретаря судового засідання Павленко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч в порядку спрощеного провадження цивільну справу № 526/2524/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

28 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою суду 02 листопада 2021 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.

Позивач - ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження у справі отримали відповідно 08.12.2021 та 23.11.2021.

У відведений строк, з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, від сторін не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено, що 20 квітня 2021 року ОСОБА_2 отримала грошові кошти та взяла на себе зобов`язання повернути грошові кошти в сумі 15000 грн. до 30 квітня 2021 року, а в разі недотримання цього зобов`язання повинна виплатити пеню в розмірі 1 % за кожен день з дати підписання договору та 30% річних від запозиченої суми.

Даний договір позики сторонами було укладено у простій письмовій формі у вигляді розписки.

Однак ОСОБА_2 гроші до цього часу не повернула, чим порушила взяте на себе зобов`язання.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, а в даному випадку - розписки позичальника.

Відповідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У силу дії ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно розписки ОСОБА_2 зобов`язувалася повернути суму боргу до 30 квітня 2021 року.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за розпискою станом на 26.10.2021 вбачається, що сума пені становить - 28500,00 грн., сума штрафу в розмірі 30 % річних - 2219,18 грн.

Розглядаючи наданий розрахунок нарахування пені вбачається, що пеня нарахована позивачем, починаючи з 20 квітня 2021 року, поміж тим як за умовами розписки зобов`язання повернути отримані кошти закінчується 30 квітня 2021 року, а в разі недотримання цього зобов`язання виплачується пеня в розмірі 1 відсотка за кожен день.

Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином пеня має обраховуватись починаючи з 1 травня 2021 року, оскільки 30 квітня 2021 року було останнім днем виконання зобов`язання.

Крім цього, з розрахунку позивача вбачається, що до пені ним зроблена прив`язка облікової ставки НБУ у відповідних розмірах, що є неприпустимим в плані одностороннього збільшення умов договору. Крім цього боргова розписка не містить ніяких умов щодо застосування облікової ставки НБУ і індексу інфляції, які застосовує позивач.

Виходячи з вищевикладеного, суд не приймає до уваги розрахунок позивача щодо нарахування пені, вважає його неприйнятним та проводить самостійний розрахунок.

Судом встановлено, що за період з 01.05.2021 по 28.10.2021 - 1 % за кожен день прострочки від суми основного боргу становить 27150 грн. (15000 х 1% х 181 день), а не 28 500 грн., як вказує позивач.

Відповідно до ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК).

За змістом ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

В даному випадку розмір пені за досить незначний проміжок часу майже вдвічі перевищує суму боргу, що є недопустимим та суперечить нормам чинного законодавства, тому сума пені підлягає зменшенню за рішенням суду до 8000 грн..

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості позивач, окрім стягнення боргу, просив стягнути неустойку: пеню та суму штрафу в розмірі 30 відсотків річних.

Таким чином позивач за одне й те саме правопорушення передбачив подвійну відповідальність одного виду, що суперечить ст. 61 Конституції України. Вказаною статтею визначено, що ніхто не може бути притягнутий двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином вимога про стягнення штрафу в сумі 2219.18 грн. не ґрунтується законі, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Суд встановив, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існують цивільні правовідносини. В зв`язку з невиконанням відповідачем умов позики, за якою ОСОБА_1 виконав всі умови повністю і своєчасно, а ОСОБА_2 своєчасно не повернула борг, порушено майнові права позивача, тому позов підлягає задоволенню.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку по сплаті суми позики та наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості та пені, як це передбачено розпискою.

Також підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь судових витрат, які складаються зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Захисником позивача надано у позові розрахунок наданих послуг, який не виходить за межі розумності та допустимості, зважаючи на складність справи. Проте на думку суду не можуть входити до складу витрат на професійну правничу допомогу участь захисника в судовому розгляді справи в сумі 2000 грн., оскільки такий розгляд відбувався без виклику сторін.

Відповідно до п.3 ч.2, ч.13 ст.141 ЦПК України суд вирішує розподіл судових витрат. Позовні вимоги задоволені на 50,31% (із заявлених 45719,18 грн. стягнуто 23000,00 грн.), отже витрати на судовий збір і на професійну правничу допомогу мають бути стягнуті пропорційно з відповідача у розмірі 50,31%: від суми сплаченого судового збору в розмірі 908 грн., що становить 456,81 грн.; від суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн., що становить 1760 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 12, 81, 263-265, 268, 273, 289 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

- позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за борговою розпискою від 20 квітня 2021 року в розмірі 23000 (двадцять три тисячі) грн, з яких: борг - 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн., пеня 8000 ( вісім тисяч) грн..

Стягти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог: судовий збір в сумі 456,81 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1760 грн. 80 коп.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_3 .

Головуюча: Л. В. Максименко