РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року

м. Рівне

Справа № 564/1325/21

Провадження № 22-ц/4815/426/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Ковальчук Л. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Укрфінанс Груп»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець

виконавчого округу Рівненської області Сідоренко Сергій Петрович

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Жуковського Олега Васильовича на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 листопада 2021 року у складі судді Грипіч Л. А., ухвалене в м. Костопіль Рівненської області о 09 годині 00 хвилин, повний текст рішення складено 24 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , співвідповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Укрфінанс Груп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Сідоренко Сергій Петрович про визнання правочинів недійсними. В обґрунтування позовних вимог вказували, що в провадженні Костопільського районного суду Рівненської області знаходиться справа №564/2456/19 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , законними представником яких є ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації, про звернення стягнення, виселення та зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою Костопільського районного суду від 02.09.2020 у вказаній справі залучено фізичну особу ОСОБА_3 як правонаступника позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». Вказану особу було залучено за заявою представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про заміну сторони у справі, яка була мотивована тим, що 27.05.2020 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» укладено договір про відступлення права вимог, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило за плату АТ «Оксі Банк» належні позивачу права вимоги за кредитним договором, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем у справі ОСОБА_1 . Крім того, 27.05.2020 між Акціонерним товариством «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» відступило за плату ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» належні права вимоги за кредитним договором, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем у справі ОСОБА_1 .. Також 27.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та громадянином ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги №27-05/20/3, відповідно до якого ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» відступило за плату громадянину ОСОБА_3 належні права вимоги за кредитним договором, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем у справі ОСОБА_1 .. Відповідно до укладених 27.05.2020 договорів відступлення права вимоги, зокрема договору №27-05/20/3, права вимоги за кредитним договором №011/17530/335128 від 08.12.2016, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 відступлено ОСОБА_3 .. Також ОСОБА_3 за договором про відступлення права вимоги відступлено права вимоги за іпотечним договором №12/Д5-В123/62-025 від 27.04.2016, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 .. При цьому, предметом іпотеки за договором №12/Д5-В123/62-025 від 27.04.2016 є житловий будинок у АДРЕСА_1 , та земельна ділянка за вказаною адресою з кадастровим номером :02:005:0297 площею 0,1000 га. Вважали, що договори відступлення права вимоги від 27.05.2020, зокрема №27-05/20/3, за якими відступлено права вимоги за кредитним договором №011/17530/335128 від 08.12.2016, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , а також іпотечним договором №12/Д5-В123/62-025 від 27.04.2016, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , укладені з порушенням ч.3 ст.512, ст.1054, ч.3 ст.1079, ч.2 ст.1083 Цивільного кодексу України, ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки укладення такого договору передбачає наявність спеціального суб`єкта кредитора, яким може бути банк або інша фінансова установа, а фізична особа не може бути таким суб`єктом. Просили визнати недійсними з моменту укладення договір про відступлення права вимоги №27-05/20/3 від 27.05.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_3 , а також визнати недійсним з моменту укладення договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 27.05.2020 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмилою Василівною із скасуванням у Державному реєстрі Іпотек запису про зміну іпотекодержателя.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 16 листопада 2021 року вказаний позов задоволено. Визнано недійсним з моменту укладення договір про відступлення права вимоги №27-05/20/3 від 27.05.2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_3 . Визнано недійсним з моменту укладення договір про відступлення прав за договором іпотеки від 27.05.2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_3 , посвідченийприватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмилою Василівною із скасуванням у Державному реєстрі іпотек запису про зміну іпотекодержателя. Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати по справі в сумі 908 грн.. Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст. 1079 ЦК України та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», які передбачають, що договір факторингу стосується інтересів трьох сторін: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором, тобто відступлення права вимоги здійснюється шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін, а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою, та обґрунтоване тими обставинами справи, підтвердженими належними доказами, які свідчать, що 27 травня 2020 року укладено ряд угод про відступлення права вимоги, завдяки яким в кінцевому результаті відбувся перехід права вимоги за кредитним договором та права на вимогу іпотечного майна від банку до фізичної особи, тобто з укладенням оспорюваних договорів про відступлення права вимоги, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування фактичних обставини справи та невідповідності їм висновків суду, представник ОСОБА_3 адвокат Жуковський Олег Васильович оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що судом при розгляді спору не було враховано, що спірний правочин не містить інших ознак договору факторингу, зокрема, його визначальної характеристики мети в наданні фактором (новим кредитором) й отриманні клієнтом фінансової послуги, адже у оспорюваному договорі йдеться про продаж прав вимоги, а не про фінансування первісного кредитора під відступлення таких прав із виплатою відповідної винагороди новому кредитору. Додає, що оспорюваний договір не передбачає оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги, а в договорі не зазначено, що саме є винагородою фактора (нового кредитора). Стверджує, що поза увагою суду залишилось і те, що метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права, а метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування за рахунок відступлення прав вимоги до боржника, і якщо право вимоги відступається за номінальною вартістю без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносин факторингу немає, а відносини сторін регулюються загальними положеннями закону про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні. Вказує, що позивачами не доведено наявності ознак факторингу в оскаржуваному договорі № 27-05/20/3 від 27.05.2020 року про відступлення права вимоги за кредитним договором № 011/17530/335128 від 08.12.2016 року, натомість він містить всі істотні умови договору для такого виду як відступлення права вимоги, і воля сторін була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені таким договором. З наведених підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та вирішити питання про судові витрати.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Михайлов Володимир Олександрович вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 27 травня 2020 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» укладено договір про відступлення права вимог, відповідно до якого Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» відступило Акціонерному товариству «Оксі Банк» права вимоги за кредитним договором, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

Тоді ж, 27 травня 2020 між Акціонерним товариством «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого Акціонерне товариство «Оксі Банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» права вимоги за кредитним договором №011/17530/335128 від 08.12.2016, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

Також 27 травня 2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_3 укладено договір відступлення права вимоги №27-05/20/3, зі змісту якого вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» відступило за плату громадянину ОСОБА_3 належні права вимоги за кредитним договором №011/17530/335128 від 08.12.2016, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

Відповідно до п.2.1. договору відступлення права вимоги №27-05/20/3 від 27 травня 2020 року, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону кредитора у кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п.3.1., 3.2. договору відступлення права вимоги №27-05/20/3 від 27 травня 2020 року, загальна вартість прав вимоги за договором становить 361 000 грн. без ПДВ. Новий кредитор сплачує кредитору загальну вартість права вимоги, вказану в пункті 3.1. договору в день підписання цього договору шляхом переказу коштів на рахунок кредитора.

Відповідно до п.4.2. договору відступлення права вимоги №27-05/20/3 від 27 травня 2020 року, новий кредитор засвідчує та гарантує, що він був своєчасно, в повному обсязі та в належній формі проінформований про умови кредитного договору, розмір заборгованості за кредитним договором, порядок її погашення, повністю отримав інформацію щодо боржника, його правового статусу та фінансового стану, а також щодо складу документації. Новому кредитору відомо, що заборгованість за кредитним договором прострочена, боржник є або може виявитись неплатоспроможним, а також, що боржник може висувати свої заперечення щодо права вимоги нового кредитора, в тому числі шляхом оскарження в суді розміру заборгованості за кредитним договором, дійсності кредитного договору та/або права вимоги тощо.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором №011/17530/335128 від 08.12.2016, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (додаток 1 до договору про відступлення права вимоги №27-05/20/3 від 27.05.2020) вбачається, що заборгованість боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №011/17530/335128 від 08.12.2016 станом на 27.05.2020 становить 3 181 481,66 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 1 693 646,50 грн; заборгованість за відсотками 23 970,19 грн; прострочена заборгованість за відсотками 804 077,60 грн; заборгованість за пенею 659 787,37 грн..

27 травня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та громадянином ОСОБА_3 укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки до кредитного договору №011/17530/335128 від 08 грудня 2016 року.

При цьому, предметом іпотеки за іпотечним договором №12/Д5-В123/62-025 від 27.04.2016, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , є житловий будинок у АДРЕСА_1 та земельна ділянка за цією ж адресою площею 0,1000 га із кадастровим номером :02:005:0297.

Відповідно до п.1.1. вказаного договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки, Іпотекодержатель передає, а новий Іпотекодержатель приймає всі права вимоги за іпотечним договором №12/Д5-В123/62-025 від 27.04.2016, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, що підтверджується Витягом №210448813 та №210448683 від 27.05.2020.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доводили, що договори відступлення права вимоги від 27.05.2020, зокрема №27-05/20/3, за якими відступлено права вимоги за кредитним договором №011/17530/335128 від 08.12.2016, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , а також іпотечним договором №12/Д5-В123/62-025 від 27.04.2016, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , укладені з порушенням ч.3 ст.512, ст.1054, ч.3 ст.1079, ч.2 ст.1083 Цивільного кодексу України, ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки укладення такого договору передбачає наявність спеціального суб`єкта кредитора, яким може бути банк або інша фінансова установа, а фізична особа не може бути таким суб`єктом, у зв`язку з чим просили визнати недійсними з моменту укладення договір про відступлення права вимоги №27-05/20/3 від 27.05.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_3 , а також визнати недійсним з моменту укладення договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 27.05.2020 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмилою Василівною із скасуванням у Державному реєстрі Іпотек запису про зміну іпотекодержателя.

Цивільним законодавством передбачена можливість заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України).

Відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що кредитодавцями у кредитних правовідносинах можуть бути банк або інша фінансова установа і вказаний перелік є вичерпним. Тобто, положення цієї статті вказують на те, що кредитодавцем виступає юридична особа з необхідним обсягом відповідних повноважень, однак не фізична особа.

Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідноп.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовою установою є юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України

Відповідно до п.11 ч.1 ст.4 вказаного Закону, факторинг належить до фінансових послуг.

Відповідно до ст.49 Закону України від 07 грудня 2000 року №2121-III «Про банки і банківську діяльність», визначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У свою чергу, п.1 Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Отже, положення ст.ст.1077, 1079 Цивільного кодексу України та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначають, що договір факторингу зачіпає інтереси трьох сторін: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором.

Наведені норми також не передбачають можливості фізичної особи виступати в якості фактора у таких договорах.

Договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором).

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Згідно ст.1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі №638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20) Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (частина другої статті 1083 ЦК України). Іншими словами наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (стаття 1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою.

Отже, і норми законодавства, і судова практика не передбачають участі фізичної особи в якості фактора у договорі факторингу. Поруч з цим, 27 травня 2020 року укладено ряд угод про відступлення права вимоги, у результаті яких відбувся перехід права вимоги за кредитним договором та права на вимогу іпотечного майна від Банку до фізичної особи. В спірних правовідносинах з укладенням оспорюваних договорів про відступлення права вимоги відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки за договором про відступлення права вимоги №27-05/20/3 від 27 травня 2020 року та за договором відступлення права вимоги за договором іпотеки до кредитного договору №011/17530/335128 від 08 грудня 2016 року до фізичної особи ОСОБА_3 перейшло право вимоги за кредитним договором №011/17530/335128 від 08.12.2016, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , та право вимоги за іпотечним договором №12/Д5-В123/62-025 від 27.04.2016, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , що суперечить положенням ст.ст. 512, 1054, 1079, 1083 ЦК України та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вони підлягають визнанню недійсними.

Доводи апеляційної скарги про те, що у оспорюваному договорі йдеться про продаж прав вимоги, а не про фінансування первісного кредитора під відступлення таких прав із виплатою відповідної винагороди новому кредитору, тобто відсутня мета в наданні фактором (новим кредитором) й отриманні клієнтом фінансової послуги, апеляційним судом відхиляються як такі, що не спростовують вищенаведених норм закону і встановлених обставин справи.

Покликання апелянта на те, що і воля сторін була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені таким договором, апеляційним судом оцінюються критично. Так, відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Оскільки відповідно до вищевказаних норм закону, договір факторингу не може бути укладений між банком та фізичною особою, як це вчинили відповідачі, мало місце використання такого способу переходу прав, який формально правильний, однак за своєю суттю і за змістом приховав дійсні наміри сторін.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Жуковського Олега Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови буде складено 22 липня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Шимків С. С.