Номер справи 623/4300/21
Номер провадження 2/623/57/2022
РІШЕННЯ

іменем України

10 січня 2022 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді: Герцова О.М.

за участю секретаря судового засідання: Ардашевої Я.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадженняв місті Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському району Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про зняття арешту з майна, де вказав, що підчас оформлення спадщини після померлих батьків, йому стало відомо, що на будинок АДРЕСА_1 накладено арешт згідно постанови Ізюмського міськрайонного ВДВС від 14.09.2006 року у відношенні власника ОСОБА_2 . Проте вказаний будинок належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . До складу спадщини ОСОБА_1 входить Ѕ частина нерухомого майна жилого будинку, що належала батькові ОСОБА_3 . Оскільки підстави накладення арешту на будинок не відомі, та його власниками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а не відповідач у справі ОСОБА_2 , просив зняти арешт з вказаного будинку.

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін на позовну заяву ОСОБА_1 не надав.

Старший державний виконавець Козлова Т. надала до суду відзив на позовну заяву, де просила вирішити позовні вимоги без її участі та на розсуд суду. Зазначила, що на виконання ухвали №2-2112 від 11.09.2006 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно боржника ОСОБА_2 . Арешт майна, що є предметом позову накладено в межах виконавчого провадження про застосуваня до ОСОБА_2 заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна та оголошення заборони на його відчудження в рамках виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідач у справі ОСОБА_2 до суду не з`явився, клопотань або заперечень не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд, незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою суду від 04 листопада 2021 року було прийнято до розгляду цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини:

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав влансості на нерухоме майно від 04.10.2021 року Ізюмським міськрай ВДВС постановою від 14.09.2006 року здійснено арешт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.11).

Згідно договору дарування від 27.04.1989 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 Ѕ частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель АДРЕСА_1 .(а.с.9-10).

В.о. завідувача Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О. повідомлено суд, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведена спадкова справа за №167/2007 року, спадкоємцями після його смерті є син ОСОБА_1 та син ОСОБА_6 , дружина ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Начальником КП «Ізюмське МБТІ» Сова І. надано до суду оригінал інвентаризаційної справи №1143 на житловий будинок АДРЕСА_1 , що містить наступні матеріали:

Договір купівлі- продажу від 15.11.1985 року, відповідно до якого ОСОБА_4 купила Ѕ (половину) житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1497 кв.м.(а.с.88-89 інвентариз. справи №1143).

Договір дарування від 27.04.1989 року, відповідно до якого ОСОБА_3 прийняв у дар Ѕ частини жилогобудинку з відповідною частиною надвірних будівель в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 1497 кв.м. (а.с.110-111 інвентариз. справа №1143).

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України, захист права позивача необхідно вчинити шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто звільнити майно з-під арешту.

Оскільки, постановою Ізюмського відділу державної виконавчої служби по Ізюмському району Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції накладено арешт на все майно у межах суми стягнення з ОСОБА_2 , який не є власником будинку АДРЕСА_1 , що фактично позбавило позивача гідно розпоряджатися майном та унеможливлює позивача розпоряджатися майном , суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 319, 321,391 ЦК України, ст.ст.59, 70 Закону України «Про виконавче провадження», Законом України «Про оплату праці», ст.ст. 258-259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському району Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити повністю.

Зняти арешт нерухомого майна за об`єктом обтяження - будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , накладений згідно постанови від 14.09.2006 року державного виконавця Вовк А.А. державної виконавчої служби в Ізюмському та Борівському районах Харківської області та скасувати запис про обтяження нерухомого майна реєстраційним номером №3741558 від 15.09.2006 у Єдиному реєстрі заборон відчудження об`єктів нерухомого майна.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: О.М. Герцов