Справа №932/6999/21
Провадження № 2/932/4030/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про зняття арештів з нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2021 року позивач ТОВ «ФК «Паріс» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів, в якому просив зняти арешт з домоволодіння, загальною площею 271,0 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України №31535292 від 13.08.2021 року, номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 42429298, дата державної реєстрації: 16.08.2012 року; зняти заборону з домоволодіння, загальною площею 271,0 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яку було накладено на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2008 року, номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав: 42429216, дата державної реєстрації: 17.07.2008 року; судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позові посилається на те, що 06.03.2008 року між ФОП ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Демарк» був укладений кредитний договір № 9-056. 10.04.2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором був укладений іпотечний договір №9-056/4, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. Згідно п.1.2 іпотечного договору предметом іпотеки є: домоволодіння АДРЕСА_2 , яке розташоване на земельній ділянці, площею 600 кв.м. та складається з житлового будинку загальною площею 271,0 кв.м. 07.05.2019 року між ним та ПАТ «Банк «Демарк» був укладений Договір про відступлення прав вимоги №9-056, відповідно до умов якого правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Банк «Демарк» стало ТОВ «ФК «Паріс», яке набуло право вимоги заборгованості за вищевказаним Кредитним договором №9-056 від 06.03.2008 року та Договором іпотеки №9-056/4 від 10.04.2008 року. Отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, йому 11.06.2021 року стало відомо, що відносно вказаного нерухомого майна зареєстровані обтяження №42429298 та №42429216. Наявні обтяження позбавляють його права вільно розпоряджатися належним майном, що є грубим порушенням прав власності.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2021 року зазначена цивільна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О.

Ухвалою судді від 26.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачам надсилалась копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками до неї, однак ними не вчинено дій із отримання поштової кореспонденції. Відповідно до вимог ст. 190, 272 ЦПК України, відповідачі є такими, що належним чином повідомлені про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористалися.

05.01.2022 року на адресу суду від представника третьої особи Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби надійшли пояснення щодо позовної заяви в якому зазначив, що в ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем описано та арештовано майно боржника. В подальшому майно передано на реалізацію до ДП «СЕТАМ». Листом від 08.06.2017 року державним виконавцем запропоновано стягувачу залишити за собою нереалізоване майно. Станом на 21.06.2017 року стягувачем не виявлено бажання залишити за собою нереалізоване майно боржника. На підставі п.3 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» 21.06.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

24.01.2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи.

Третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора своїм правом на подання пояснень, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористалася.

Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку про часткове задоволення позову, з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 06.03.2008 року між ВАТ «Банк «Демарк», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Демарк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 9-056, за умовами якого, Банк відкриває позичальнику кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості 4 030 000,00 грн. строком до 05.03.2010 року зі сплатою 21% річних. В забезпечення виконання грошових зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором був укладений Іпотечний договір №9-056/4 від 10.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., за реєстровим номером 1751. За вищезазначеним договором в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: домоволодіння АДРЕСА_2 , яке розташоване на земельній ділянці, площею 600 кв.м. та складається з житлового будинку загальною площею 271,0 кв.м.

07.05.2019 року між ПАТ «Банк «Демарк» та ТОВ «ФК «Паріс» був укладений Договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за іпотечним договором №9-056/4 від 10.04.2008 року, посвідчений Іванченком В.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 08.05.2019 року за реєстровим №1556, згідно умов якого право вимоги за вищевказаним Кредитним договором та Договором іпотеки перейшло до ТОВ «ФК «Паріс».

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.06.2021 року, власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є ТОВ «ФК «Паріс».

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна домоволодіння АДРЕСА_2 , наявні записи про арешт, реєстраційний номер обтяження: 42429298 вчинений 16.08.2012 року на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.08.2012 року та реєстраційний номер обтяження: 42429216, вчинений 17.07.2008 року на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2008 року.

Вирішуючи позовні вимоги про зняття арешту під номером запису про обтяження 42429298 від 16.08.2012 року, суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливого балансу». У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до частини п`ятої цієї статті у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Суть порушеного права Позивача полягає в тому, що Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору- заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Положеннями статті 16 Закону України "Про заставу" передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Положеннями ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на задоволення кредиторських вимог в позасудовому порядку за умови наявності окремого договору про задоволення вимог або застереження, що міститься в іпотечному договорі та прирівнюється до окремого договору. Проте наявний арешт на іпотечному майні фактично не дає можливості іпотекодержателю скористатись своїм правом на позасудове врегулювання, гарантованим законодавством.

Отже, аналіз вищенаведених норм матеріального права свідчить про наявність у позивача права на вчинення дій, спрямованих на захист прав власності, в тому числі і шляхом подачі позову про зняття арешту з вищевказаного нерухомого майна.

Судом встановлено, що, постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.06.2017 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.3 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», проте питання про зняття арешту з домоволодіння АДРЕСА_2 , вирішено не було.

На даний час виконавче провадження не здійснюється, а відтак потреби в арешті не існує. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) нерухомого майна перешкоджає позивачу у здійсненні ним права власності на майно.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов ТОВ «ФК «Паріс» задовольнити в частині зняття арешту з домоволодіння, загальною площею 271,0 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України №31535292 від 13.08.2021 року, номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 42429298, дата державної реєстрації: 16.08.2012 року.

Щодо позовних вимог про зняття заборони з домоволодіння, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав під номером 42429216 від 17.07.2008 року, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2008 року в зв`язку з розглядом справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми за договором позики, накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна домоволодіння АДРЕСА_2 , наявний запис про арешт, реєстраційний номер обтяження: 42429216 вчинений 17.07.2008 року на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2008 року.

ТОВ «ФК «Паріс» звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08.07.2008 року по справі 2-2651/08.

Разом з цим, ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.08.2021 року у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Паріс» про скасування арешту з домоволодіння АДРЕСА_1 було відмовлено з посиланням на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2008 року по справі 2-2651/08 позовні вимоги позивача задоволені, однак у суду відсутні будь-які докази про виконання боржниками вказаного рішення, як і доказів того, що відпала потреба в забезпеченні позову або змінились обставини, які стали підставою для забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позову. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Разом з тим, позивачем суду не надані будь-які докази того, що відпала потреба в забезпеченні вищевказаного позову або змінились обставини, які стали підставою для забезпечення позову у вказаній справі та відбулося повне виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2008 року по справі, в межах якої ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2008 року був накладений арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача про зняття заборони з домоволодіння, загальною площею 271,0 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яка була накладена на підставі ухвали Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08.07.2008 року (номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав: 42429216, дата державної реєстрації 17.07.2008) задоволенню не підлягають.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги позивача частково, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача ОСОБА_1 користь позивача понесені витрати по справі, сплачений судовий збір у сумі 2 270,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про зняття арештів з нерухомого майна задовольнити частково.

Зняти арешт з домоволодіння, загальною площею 271,0 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- реєстраційний номер обтяження: 42429298, дата державної реєстрації: 16.08.2012 року, підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України №31535292 від 13.08.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» () понесені судові витрати по справі сплачений судовий збір у сумі 2 270,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання учасником справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева