ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/9371/13-ц Головуючий суддя І інстанції Поволяєва О. В.
Провадження № 22-ц/818/1800/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про стягнення плати за користування житлом
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Волошиної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Поволяєвої О.В., по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про зобов`язання здійснити перерахунок та визнання недійсним додатку № 1 від 01 жовтня 2010 року до договору купівлі теплової енергії,

В С Т А Н О В И В :

21 червня 2013 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з останнього на свою користь вартість спожитої теплової енергії у приміщенні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (далі - нежитлове приміщення), в сумі 26 734,26грн. за період з 01.10.2012 року по 01.05.2013 року, суму інфляційних витрат в розмірі 19,90 грн., три проценти річних в розмірі 66,82 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить зазначене нежитлове приміщення, розташоване в буд. АДРЕСА_1 .

Дане приміщення оснащене централізованою системою теплопостачання, яке здійснює КП «ХТМ».

Відповідач згідно з актом бездоговірного користування тепловою енергією, безпідставно отримує теплову енергію за рахунок позивача, яку позивач подає у централізовану систему опалення та гарячого водопостачання житлового будинку, де розташоване приміщення відповідача.

За період користування тепловою енергією з 01.10.2012 по 01.05.2013 включно, відповідачем спожито теплову енергію на суму 26734,26 грн. За кожний розрахунковий період відповідачу направлялись платіжні вимоги-доручення про сплату за спожиту теплову енергію, що до цього часу не сплачені.

Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення та відключення опалення, що складені представниками позивача та житлово-експлуатаційної організації.

У зв`язку з тим, що приміщення відповідача не обладнане пристроями обліку теплової енергії розрахунок спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94, з урахуванням теплового навантаження.

Відповідно до ЗУ «Про теплопостачання» теплова енергія є товарною продукцією, що призначена для купівлі-продажу.

Таким чином, в період з 01.10.2012 по 01.05.2013 включно, відповідач за рахунок позивача користувався тепловою енергією на потреби опалення та гарячого водопостачання згідно акту бездоговірного користування тепловою енергією, у зв`язку з чим було спожито теплової енергії на суму 26734,26 грн.

На підставі ст. 625 ЦК України відповідачу здійснено індексацію боргу та нараховані 3 проценти річних на суму спожитої теплової енергії та інфляційні витрати.

06 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому, з урахуванням остаточних уточнень просив суд зобов`язати КП «ХТМ» здійснити перерахунок вартості спожитої теплової енергії у вказаному нежитловому приміщенні за період з 01.10.2012 по 30.05.2015 по особистому рахунку № НОМЕР_1 споживачу ОСОБА_1 із розрахунку, що розмір теплового навантаження становить 0,010233 Гкал/год, визнати недійсним додаток № 1 від 01.10.2010 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12095 від 01.10.2010, укладений між КП «ХТМ» та ОСОБА_1 , в частині встановлення теплового навантаження при розрахунку щомісячних нарахувань в розмірі 0,0168 Гкал/год.

Позов мотивовано тим, що згідно акту переддоговірного обстеження від 03.11.2010, який складено КП «ХТМ» без участі споживача ОСОБА_1 , про що свідчить відсутність його підпису у графі «Представник споживача», розмір теплового навантаження складає 0,35168 Гкал/год.

Згідно акту обстеження системи теплопостачання об`єкту від 19.03.2015 № ОКТ/312, розмір теплового навантаження становить 0,0168 Гкал/год.

Згідно до розрахунку теплового навантаження, виконаного ПП «Будспецмонтаж Чугуїв», погодженого КП «ХТМ» 26.03.2015, розмір теплового навантаження становить 0,010233 Гкал/год. Зважаючи на зазначений розрахунок, при укладенні додатку № 1 до договору купівлі-продажу теплової енергії були внесені відомості, що не відповідають дійсності, з огляду на що даний додаток, в частині встановлення розміру теплового навантаження є недійсним.

Відповідно до ч. 2 п. 23 Правил користування тепловою енергією, у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді.

Зважаючи на зазначене, для розрахунку вартості теплової енергії за період з 01.10.2012 по 30.05.2015 КП «ХТМ» повинно було врахувати розмір теплового навантаження 0,010233 Гкал/год. Проте, враховувалися завищені розміри теплового навантаження та нарахованої плати за спожиту теплову енергію.

02 липня 2015 року ОСОБА_1 подав відповідачу заяву про проведення перерахунку за спожиту теплову енергію, проте позивачем перерахунок проведений не був.

Представником КП «ХТМ» подано до суду заперечення на зустрічний позов, в якому зазначив, що викладені в зустрічному позові доводи є необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 року № 1198, споживачам, які не мають приладів обліку, обсяг спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі.

01.10.2010 між КП «ХТМ» та ОСОБА_1 укладено договір № 12095 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Відповідно до підписаного сторонами договору додатку № 1 від 01.10.2010 до договору № 12095 від 01.10.2010 року теплове навантаження при розрахунку щомісячних нарахувань встановлено в розмірі 0,0618 Гкал/год.

Відповідно до акту обстеження системи теплоспоживання об`єкту від 15.12.2010, складеного представником КП «ХТМ», споживачу надавались приписи про те, що він повинен надати розрахунок теплового навантаження, проте ОСОБА_1 не було подано до КП «ХТМ» розрахунку теплового навантаження.

07.02.2007 розрахунок теплового навантаження у розмірі 0,0168 Гкал/год було надано попереднім орендатором нежитлового приміщення, який було погоджено із споживачем та прийнято до нарахувань за спожиту теплову енергію.

ОСОБА_1 при укладенні договору № 12095 від 01.10.2010, прийняв вказаний розрахунок теплового навантаження, не заперечував та не скористався правом надати свій розрахунок теплового навантаження.

03.11.2010 представниками КП «ХТМ» складено акт переддоговірного користування тепловою енергією, в якому зазначено теплове навантаження 0,0168 Гкал/год, від підпису якого споживач відмовився.

Лише у березні 2015 року ОСОБА_1 було надано до КП «ХТМ» розрахунок теплового навантаження, виконаний ПП «Будспецмонтаж Чугуїв» з розміром теплового навантаження 0,010233 Гкал/год.

Відповідно до наданого розрахунку з 01.03.2015 нарахування за спожиту теплову енергію проводяться з урахуванням вказаного навантаження.

Зважаючи на те, що зміни до укладеного договору № 12095 від 01.10.2010, станом на час нарахування вартості спожитої теплової енергії, в частині коефіцієнту теплового навантаження внесені не були, підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

В судовому засіданні представник КП «ХТМ» первісний позов підтримав, просив його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Надав пояснення, аналогічні поясненням, викладеним в первісному позові та у відзиві на первісний позов.

Представник ОСОБА_1 проти задоволення первісного позову заперечував, просив суд зустрічний позов задовольнити. Надав пояснення, в яких зазначив, що КП «ХТМ» не було доведено законність нарахування заборгованості за спожиту теплову енергію, розрахунок навантаження не було здійснено КП «ХТМ», а лише використано розрахунок навантаження, наданий попереднім власником приміщення. Зважаючи на зазначене, при укладенні додатку № 1 були внесені неправдиві відомості щодо розміру теплового навантаження. Акт переддоговірного обстеження не підписаний споживачем.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року задоволено позов КП «ХТМ».

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (ідентифікаційний код юридичної особи 31557119, місцезнаходження: вул. Мефодіївська, буд. 11, м. Харків) заборгованість, що виникла за спожиту теплову енергію у приміщенні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 жовтня 2012 року по 01 травня 2013 року в розмірі 26 734,26 грн. (двадцять шість тисяч сімсот тридцять чотири гривні двадцять шість копійок), інфляційні витрати в розмірі 19,90 грн. (дев`ятнадцять гривень дев`яносто копійок), три відсотки річних в розмірі 66,82 грн. (шістдесят шість гривень вісімдесят дві копійки).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про зобов`язання здійснити перерахунок та визнання недійсним додатку № 1 від 01 жовтня 2010 року до договору купівлі теплової енергії відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (ідентифікаційний код юридичної особи 31557119, місцезнаходження: вул. Мефодіївська, буд. 11, м. Харків) судовий збір в розмірі 268,21 грн. (двісті шістдесят вісім гривень двадцять одна копійка).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви КП «ХТМ» у повному обсязі, а зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Додатково просить суд апеляційної інстанції визнати недійсним акт переддоговірного обстеження приміщення за адресою АДРЕСА_1 від 03.11.2010 р., складений Дзержинською філією КП «Харківські теплові мережі», та визнати недійсним акт обстеження системи теплопостачання об`єкту за адресою АДРЕСА_1 від 15.12.2010 р. № 173/4531, складений КП «Харківські теплові мережі».

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим.

Вказав, що КП «ХТМ» не надав розрахунок теплового навантаження у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 саме у розмірі 0,0168 Гкал/год, що вказане у додатку № 1 від 01.10.2010 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12095 від 01.10.2010, а тому висновки, викладені в Оскаржуєму рішенні, не відповідають обставинам справи.

Зазначив, що КП «ХТМ» визнає факт того, що перед укладенням договору купівлі- продажу теплової енергії в гарячій воді № 12095 від 01.10.2010, КП «ХТМ» самостійно не проводило розрахунок теплового навантаження.

Вважає, що, розглянувши «розрахунок попереднього користувача» необхідно зазначити, що ним є лист № 13 від 07.02.2007 р. (який не містить жодних розрахунків), нібито підписаний директором КП «Харківкнига», але без печатки підприємства. Жодних додатків до цього листа немає. Водночас розрахунок теплового навантаження (проектування) є ліцензійним видом діяльності. Так, згідно до п. 30 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 1 червня 2000 року № 1775-ІІІ (що був чинний станом на 07.02.2007 р.), відповідно до цього Закону ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, зокрема, будівельна діяльність (вишукувальні та проектні роботи для будівництва, зведення несучих та огороджуючих конструкцій, будівництво та монтаж інженерних і транспортних мереж). Крім того, лист нібито КП «Харківкнига» від 07.02.2007 р. не має ніякого відношення до споживача ОСОБА_1 та договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12095 укладеного 01.10.2010.

Вказав, що при укладенні додатку № 1 були внесені неправдиві відомості щодо розміру теплового навантаження, що не відповідають дійсності. А саме замість розміру теплового навантаження 0,010233 Гкал/год, позивачем був вказаний саме 0,0168 Гкал/год. Споживач ОСОБА_1 не володіючи спеціальними знаннями підписав такий додаток, а помилку виявив лише 26.03.2015.

Також вважає, що на порушення п. 5.6 Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12095 від 01.10.2010 р., п. 25 Правил користування тепловою енергією, КП «ХТМ» не здійснило розрахунку теплового навантаження. Тому нарахування заборгованості із розрахунку теплового навантаження 0, 0168 Гкал/год є незаконним.

Послався на те, що акти від 03.11.20210 р. та від 15.12.2010 р. є недійсними, оскільки не містять підпису ОСОБА_1 , крім того такі акти (як правочини) є предметом оскарження у цій цивільній справі. Акт переддоговірного обстеження від 03.11.2010 не підписано споживачем ОСОБА_1 , а напис «від підпису відмовився» не засвідчено іншими незаінтересованими особами.

Зауважив, що у акті обстеження системи теплопостачання об`єкту за адресою АДРЕСА_1 від 15.12.2010 р. № 173/4531, складеного КП «Харківські теплові мережі», встановлено розмір теплового навантаження - 0,0168 Гкал/год. Однак в акті відсутній підпис споживача - ОСОБА_1 . Таки чином, відповідач, ОСОБА_1 , не отримував вказані акти у 2010 році, а дізнався про них лише під час розгляду вказаної цивільної справи.

Вказав, що згідно з розрахунком теплового навантаження, виконаного ПП «Будспецмонтаж Чугуїв» та погодженого КП «ХТМ» 26.03.2015 р., розмір теплового навантаження становить 0,010233 Гкал/год. Таким чином, при укладенні додатку № 1, а також при складанні акту переддоговірного обстеження від 03.11.2010 р. та акту обстеження системи теплопостачання об`єкту від 15.12.2010 р. були внесені неправдиві відомості, що не відповідають дійсності. А тому на підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 203, ст.ст. 215,230 Цивільного кодексу України додаток № 1 в частині встановлення розміру теплового навантаження є недійсним.

Вважає, що для розрахунку вартості теплової енергії за період з 01.10.2012 року по 30.05.2015 року КП «Харківські теплові мережі» повинно було враховувати розмір теплового навантаження 0,010233 Гкал/год. Однак враховувалися завищені розміри теплового навантаження. А тому відповідачем було завищено обсяг теплового навантаження, а отже і нарахованої плати за спожиту теплову енергію.

Послався на те, що КП «ХТМ» не довело, що розмір теплового навантаження, що повинен був братися для розрахунку плати за теплову енергію становить саме 0,0168 Гкал/год, оскільки на порушення п. 5.6 Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12095 від 01.10.2010 р., п. 25 Правил користування тепловою енергією КП «ХТМ» не здійснило розрахунку теплового навантаження перед укладенням Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12095 від 01.10.2010.

Відзив на скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, та вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За правилом ч. 1 ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору дарування нежитлових приміщень від 07.11.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю.В. за реєстровим № 4469, належать нежитлові приміщення першого поверху № 1-10-:-1-17 в житловому будинку в літ. «А-3», загальною площею 137,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

01.10.2010 року між КП «ХТМ» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 1295, відповідно до якого КП «ХТМ» бере на себе зобов`язання постачати споживачеві ОСОБА_1 теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (далі договір № 1295).

Відповідно до п. 2.1., 2.2 договору № 1295 теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору. Підключення споживача в опалювальний сезон здійснюється для об`єктів з єдиною системою теплопостачання на підставі рішення органів місцевого самоврядування про початок опалювального сезону, згідно з затвердженим графіком.

Відповідно до абз. 3 п. 5.6. договору № 1295 розрахунок теплових навантажень здійснюється за рахунок споживача проектними організаціями, які мають ліцензію, та узгоджується теплопостачальною організацією. При відсутності цього, нарахування за спожиту теплову енергію здійснюється згідно з розрахунком, зробленим теплопостачальною організацією та затвердженими відомчими нормами.

01.10.2020 року між КП «ХТМ» та ОСОБА_1 було укладено та підписано додаток № 1 до договору № 1295, в якому сторонами було узгоджено розмір максимального теплового навантаження, який дорівнює 0,0168 Гкал/год (а.с. 89).

З додатку № 1 вбачається, що КП «ХТМ» розрахунок виконано 07.02.2007 року.

Також 01.10.2020 року між сторонами було укладено та підписано додаток № 4 до договору № 1295, в якому зазначений перелік об`єктів теплоспоживання та коефіцієнт теплового навантаження, який було здійснено 07.02.2007 року та розмір якого дорівнює 0,016800 Гкал/год (а.с. 90).

03.10.2010 року представником КП «ХТМ» було складено акт преддоговірного обстеження, з якого вбачається, що ОСОБА_1 був присутній при його складенні, коефіцієнт теплове навантаження становить 0,0168800 Гкал/год. Розрахунок здійснений КП «ХТМ». Зі змісту даного акту вбачається, що споживач від підпису акту відмовився, не зазначив щодо наявності правопорушення в сфері теплопостачання (п. 8) та не просив про виконання розрахунку теплового навантаження та включення його до договору (п. 10) (а.с. 93).

З наданого КП «ХТМ» розрахунку нарахувань за жовтень-грудень 2021 року та січень-квітнень 2013 року вбачається, що КП «ХТМ» при розрахунку споживання теплової енергії на опалення використовувало коефіцієнт теплового навантаження, який дорівнює 0,0168 Гкал/год (а.с. 94).

В судовому засіданні представник КП «ХТМ» надав пояснення, відповідно до яких зазначив, що під час укладення додатку № 1 до договору № 1295 сторонами було узгоджено коефіцієнт теплового навантаження в розмірі 0,0168 Гкал/год, який було визначено у розрахунку навантаження , наданого попереднім власником приміщень. Будь-яких заперечень щодо розрахунку коефіцієнту теплового навантаження ОСОБА_1 заявлено не було, власного розрахунку надано не було.

З акту обстеження систем теплопостачання об`єкта № 173/4531 від 15.12.2010 року вбачається, що система опалення приміщень користувача ОСОБА_1 є єдиною та неподільною частиною системи опалення житлового будинку. Приміщення використовуються під магазин продовольчих товарів. Даний акт є підставою для нарахування за користування тепловою енергією без договору з моменту дії договору дарування до моменту підписання договору на поставку теплової енергії з урахуванням виконаних оплат. Користувачу предписано: укласти договір на поставку теплової енергії з КП «ХТМ»; сплатити за користування тепловою енергією без договору; надати розрахунок теплового навантаження, узгоджений у встановленому порядку.

Згідно акту підключення користувача до джерела теплової енергії № 173/21649 від 21.10.2012 року здійснено підключення користувача до опалення (а.с. 10).

Згідно акту відключення користувача від джерела теплової енергії № 173/22087 від 10.04.2013 року здійснено відключення користувача від опалення (а.с. 10).

Відповідно до розрахунку теплового навантаження на опалення приміщень магазину непродовольчих товарів ФО ОСОБА_1 , виконаного ПП «Будспецмонтаж-Чугуїв», погодженого КП «ХТМ» 26.03.2015 року, розмір теплового навантаження становить 0,010233 Гкал/год (а.с. 60, 61, 74-78).

Актом обстеження системи теплопостачання об`єкта № ОКТ/312 від 19.03.2015 року предписано на підставі узгодженого з КП «ХТМ» розрахунку теплового навантаження внести зміни в договір купівлі-продажу теплової енергії (а.с. 59).

При ухваленні оскарженого рішення суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що належні ОСОБА_1 приміщення не відносяться до нежитлового фонду, будинок під`єднано до централізованої системи теплопостачання, КП «ХТМ» в період з 01.10.2012 року по 01.05.2013 року було здійснене постачання теплової енергії, ОСОБА_1 користувався тепловою енергією на потреби опалення та гарячого водопостачання, коефіцієнт теплового навантаження був визначений та узгоджений сторонами в розмірі 0,0168 Гкал/год. в додатку № 1 та 4 до договору № 1295, під час підписання даного договору ОСОБА_1 не заперечував щодо розміру коефіцієнту теплового навантаження, власного розрахунку не надав, з підписаних ним додатків № 1 та 4 вбачається, що він був освідомлений про те, що розрахунок теплового навантаження виконаний був КП «ХТМ» 07.02.2007 року.

Зважаючи на зазначене, суд критично поставився до доводів відповідача за первісним позовом щодо вчинення правочину під впливом обману з боку КП «ХТМ».

Судом не встановлено факту введення ОСОБА_1 в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

ОСОБА_1 при підписанні договору № 1295 був ознайомлений з абз. 3 п. 5.6., відповідно до якого розрахунок теплових навантажень здійснюється за рахунок споживача проектними організаціями, які мають ліцензію, та узгоджується теплопостачальною організацією. При відсутності цього нарахування за спожиту теплову енергію здійснюється згідно з розрахунком, зробленим теплопостачальною організацією та затвердженими відомчими нормами. ОСОБА_1 до 2015 року не було здійснено власного розрахунку теплового навантаження.

Доводи відповідача за первісним позовом щодо нездійснення КП «ХТМ» розрахунку теплового навантаження є неспроможними, оскільки розрахунок теплових навантаження, відповідно до умов договору № 1295 повинен бути здійснений саме за рахунок споживача проектними організаціями, які мають відповідну ліцензію. Заперечуючи проти первісного позову та обґрунтовуючи зустрічний позов відповідач послався на незгоду з розміром коефіцієнту теплового навантаження та фактично ототожнив розрахунок теплового навантаження, який можуть визначити лише організації з відповідною ліцензією, з розрахунком нарахування за спожиту теплову енергію, обов`язок здійснення якого покладено абз. 3 п. 5.6. договору № 1295 на КП «ХТМ» у разі ненадання споживачем власного розрахунку теплового навантаження.

КП «ХТМ» не зобов`язано під час укладення договору самостійно визначати коефіцієнт теплового навантаження та здійснювати розрахунок теплового навантаження, а лише зобов`язано здійснити нарахування за фактично спожиту теплову енергію згідно з самостійно зробленим розрахунком на підставі визначеного в договорі коефіцієнту теплового навантаження. Дане твердження повністю узгоджується зі змістом п. 23 Правил, відповідно до якого обсяг спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі.

З п.5 додатку № 1 до договору № 1295 вбачається, що сторонами визначена та узгоджена орієнтовна вартість теплової енергії, що постачається споживачу за поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладення договору та відповідно до коефіцієнту теплового навантаження, визначеного у договорі № 1295.

КП «ХТМ» надано до суду розрахунок нарахування за спожиту теплову енергію з урахування узгодженого сторонами в договорі № 1295 коефіцієнту теплового навантаження, який дорівнює 0,0168 Гкал/год., відповідно до якого розмір заборгованості за надані послуги, що є предметом первісного позову, співпадає з вартістю спожитої теплової енергії (а.с. 94).

Під час укладення договору та продовж періоду, за який виникла заборгованість за спожиті послуги ОСОБА_1 не мав будь-яких перешкод для надання КП «ХТМ» розрахунку теплового навантаження. Також судом не встановлено, що КП «ХТМ» чинило будь-які перешкоди останньому в наданні такого розрахунку.

Щодо викладених в зустрічному позові доводів ОСОБА_1 про введення його в оману та визнання недійсним додатку № 1 в частині визначеного коефіцієнту теплового навантаження, то суд правильно вважав їх недоведеними, а зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що він був фактично введений в оману КП «ХТМ» в частині визначеного коефіцієнту теплового навантаження, що у відповідності до ч. 3 ст.203 ЦК України є підставою для визнання додатку № 1 до договору № 1295 в цій частині недійсним. Однак всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідних достатніх та достовірних доказів з цього приводу він до суду не надав.

Тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не довів підстав для визнання недійсним додатку № 1 до договору № 1295 в частині розміру коефіцієнту теплового навантаження, які доводами скарги не спростовані.

Зважаючи на те, що друга позовна вимога зустрічного позову про зобов`язання КП «ХТМ» здійснити перерахунок вартості спожитої теплової енергії за період з 01.10.2012 року по 30.05.2015 року споживачу ОСОБА_1 є похідною від недоведеної позовної вимоги щодо визнання недійсним додатку № 1 до договору № 1295 в частині встановлення коефіцієнту теплового навантаження, суд також правильно відмовив у задоволенні даної позовної вимоги.

Суд критично поставився до наведених в судовому засіданні представником ОСОБА_1 доводів щодо необізнаності останнього про складення акту переддоговірного обстеження та акту обстеження системи теплового об`єкта, який містить приписи про надання ОСОБА_1 розрахунку теплового навантаження, та не вважає їх правовою підставою для задоволення зустрічного позову, оскільки ОСОБА_1 було підписано договір № 1295, згідно умов якого він зобов`язаний здійснити розрахунок теплових навантажень.

Суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки відповідач не надав до суду належних, допустимих та достатніх у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України доказів на підтвердження доводів позову та апеляційної скарги. Висновки суду належним чином обґрунтовані, відповідають матеріалами справи та відповідачем в суді першої та апеляційної інстанції належним чином не спростовані.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги не доведені та висновків суду не спростували, то суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.