Справа №:755/1467/22
Провадження №: 4-с/755/43/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

представника скаржника - ОСОБА_1 ,

стягувача - ОСОБА_2 ,

представника стягувача - ОСОБА_6.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича, стягувач: ОСОБА_4 , -

у с т а н о в и в:

26.01.2022 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича, стягувач: ОСОБА_4 , у якій скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність ПВВО м. Києва Бережного Я.В. щодо не зняття з розшуку належного боржнику автомобіля Мітсубіші, д.н.з. НОМЕР_1 , та зобов`язати приватного виконавця зняти з розшуку належний боржнику автомобіль Мітсубіші, д.н.з. НОМЕР_1 .

Вимоги скарги мотивовано тим, що в провадженні ПВВО м. Києва Бережного Я.В. перебуває виконавче провадження №67334500 з примусового виконання виконавчого листа виданого Дніпровським районним судом м. Києва 29.10.2021 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування завданої шкоди 737029,75 грн. та судового збору у розмірі 7007,80 грн. 01.11.2021 року в межах вказаного виконавчого провадження були винесені постанови про арешт всього майна та грошових коштів боржника. 03.11.2021 року приватний виконавець виніс постанову про розшук майна боржника, а саме транспортного засобу Мітсубіші, д.н.з. НОМЕР_1 . 20.12.2021 року боржник звернувся до приватного виконавця із листом, в якому просив зняти автомобіль з розшуку повідомивши при цьому про місцезнаходження автомобіля та готовність боржника надати автомобіль для огляду. Однак, приватний виконавець своїм листом від 30.12.2021 року повідомив боржника, що відповідно до ухвали Верховного Суду від 19.11.2021 року приватним виконавцем 10.12.2021 року було винесено постанову про зупинення ВП №67334500, чим по суті відмовив у задоволенні прохання боржника. Сторона скаржника вважає таку бездіяльність приватного виконавця неправомірною та такою, що порушує права скаржника. Посилаючись на положення ст.ст. 35, 36 Закону України «Про виконавче провадження» скаржник вказує, що всупереч зазначеним положенням законодавства, достеменно знаючі місце знаходження транспортного засобу, приватний виконавець не вчинив жодних дій для зняття автомобіля з розшуку, хоча це можливо і при зупиненні виконавчого провадження, внаслідок чого порушив права боржника, оскільки останній не може користуватись автомобілем, у тому числі для отримання доходів та змушений сплатити додаткові кошти пов`язані з розшуком ТЗ. На думку скаржника, зняття автомобіля з розшуку не порушить права стягувача, оскільки в межах ВП накладено арешт на все майно та грошові кошти боржника, які не знімаються в разі зупинення вчинення виконавчих дій.

Ухвалою суду від 27.01.2022 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи.

Ухвалою суду від 10.06.2022 року задоволене клопотання представника скаржника про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 20.07.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника стягувача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 22.07.2022 року відмовлено у задоволенні заяви представника стягувача про відвід головуючої у справі судді.

15.06.2022 року до суду надійшли письмові пояснення представника стягувача щодо поданої скарги, зі змісту яких вбачається, що сторона стягувача не погоджується з вимогами скарги та просить відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що 10.12.2021 року від боржника надійшла заява про зупинення вчинення виконавчих дій до якої також було додано ухвалу Верховного Суду від 19.11.2021 року згідно якої постановлено зупинити виконання постанови Київського апеляційного суду від 06.10.2021 року. Того ж дня приватним виконавцем було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій до розгляду питання по суті. Посилаючись на положення Інструкції з організації примусового виконання рішень представник стягувача вказує, що зупинення вчинення виконавчих дій не є підставою для скасування раніше вжитих заходів щодо примусового виконання рішення. Крім того, після виявлення майна боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що виносить постанову. У разі виявлення транспортного засобу, враховуючи суму боргу, приватний виконавець повинен був би провести опис та арешт автомобіля, з подальшим вилученням, передачею його на зберігання та примусову реалізацією на аукціоні, та лише після цього зняти автомобіль з розшуку. Однак, вчинення будь-яких вищезазначених виконавчих дій наразі є неможливим, оскільки наявною є постанова про зупинення вчинення виконавчих дій. Отже, приватний виконавець діяв відповідно до вимог законодавства, а вимога боржника зняти автомобіль з розшуку є такою, що суперечить закону.

20.07.2022 року до суду надійшли письмові пояснення представника скаржника у яких представник зазначає, що з огляду на положення ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» єдиною законодавчо визначеною умовою для зняття транспортного засобу з розшуку є його виявлення, а не вилучення, примусова реалізація чи вчинення будь-яких інших дій. В жодному законодавчому акті не вказано, що зняття з розшуку автомобіля відбувається після примусової реалізації майна боржника. Після реалізації майна знімаються виключно арешти та заборони, а не розшук майна. З огляду на положення ч. 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець, незважаючи за зупинення вчинення виконавчих дій міг зняти транспортний засіб заявника з розшуку, оскільки вчинення даної дії включається до вжиття заходів щодо розшуку майна боржника.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала вимоги скарги з підстав викладених у ній, просить скаргу задовольнити і додатково пояснила суду, що у випадку зняття розшуку боржник міг би використовувати автомобіль, отримувати дохід і тим самим гасити борг перед стягувачем.

Стягувач в судовому засіданні заперечує проти вимог скарги та посилається на те, що такі вимоги є несправедливими, сторона боржника постійно затягує виконання рішення суду і на теперішній час вже звернулись до Верховного Суду. Вже багато років відбуваються судові процедури, а тепер боржник ще й хоче користуватись автомобілем.

Представник стягувача в судовому засіданні заперечує проти задоволення скарги з підстав викладених у письмових запереченнях, а також пояснила суду, що при виявленні майна має бути проведений його опис та арешт і подальша реалізація, однак вказаних дій виконавець вчинити не може у зв`язку із зупиненням вчинення виконавчих дій.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріли справи, дослідивши наявні у справі письмові докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, всебічно та об`єктивно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.12.2020 року у справі №755/13794/19 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 910210,64 грн., моральну шкоду в розмірі 7000,00 грн., судовий збір в сумі 8740,55 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9100,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 06.10.2021 року зазначене вище рішення суду першої інстанції змінене, зменшено суму матеріальної шкоди до 737029,75 грн., суму судового збору до 7007,80 грн. та суму витрат на професійну правничу допомогу до 7296,00 грн.

29.10.2021 року на виконання зазначеної постанови суду апеляційної інстанції Дніпровським районним судом м. Києва виданий виконавчий лист.

Постановами ПВВО м. Києва Бережного Я.В. від 01.11.2021 року відкрите ВП №67334500, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника в межах суми стягнення з урахуванням основної винагороди виконавця та витрат виконавчого провадження в сумі 826935,90 грн., а також накладено арешт на грошові кошти боржника у вказаному розмірі.

03.11.2021 року приватним виконавцем прийнято постанову про розшук майна боржника, а саме автомобіля марки Мітсубіші, д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку із отриманням приватним виконавцем від МВС України даних про реєстрацію за боржником вказаного транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Верховного Суду від 19.11.2021 року у справі №755/13794/19 відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 та за клопотанням представника ОСОБА_3 зупинене виконання постанови Київського апеляційного суду від 06.10.2021 року до закінчення касаційного провадження.

10.12.2021 року постановою приватного виконавця за заявою боржника ОСОБА_3 від 10.12.2021 року та на підставі п. 2 ч. 1 чт. 34, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» зупинене вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №755/13794/19 виданого 29.10.2021 року Дніпровським районним судом м. Києва до розгляду питання по суті.

20.12.2021 року боржник ОСОБА_3 через засоби поштового зв`язку звернувся до ПВВО м. Києва Бережного Я.В. із заявою в якій просив винести постанову про зняття з розшуку належного йому автомобіля Мітсубіші, д.н.з. НОМЕР_1 , посилаючись на те, що згаданий автомобіль перебуває біля будинку АДРЕСА_1 , і у разі необхідності боржник готовий добровільно за попереднім погодженням дати та часу надати його для огляду.

Своїм листом від 30.12.2021 року приватний виконавець повідомив боржника, що 10.12.2021 року ним на підставі п. 2 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій до розгляду питання по суті і подальше виконання виконавчого провадження буде здійснюватися згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Статтями 447, 448, 450, 451 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно п. 2 ч. 1 , ч. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

Згідно ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Пунктом 18 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) встановлено, що зупинення вчинення виконавчих дій, відкладення проведення виконавчих дій, відстрочка або розстрочка виконання рішення не є підставами для скасування раніше вжитих заходів щодо примусового виконання рішення.

З огляду на встановлені судом обставини справи та ураховуючи зміст наведених норм чинного законодавства України суд дійшов висновку, що приватний виконавець у відповідності до вимог закону відмовив боржнику у припиненні розшуку його автомобіля з підстав наявності постанови про зупинення вчинення виконавчих дій і відповідно відсутні підстави для задоволення скарги сторони боржника.

Стаття 36 Закону України «Про виконавче провадження» містить загальне правило про те, що розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Натомість за умови наявності постанови виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій вчинення виконавцем дій зі зняття майна з розшуку навіть за повідомленням боржника про місце знаходження розшукуваного майна є неможливим.

На переконання суду, положення ч. 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» не дають підстав вважати, що під час зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право припинити розшук майна боржника, оскільки застосований законодавцем у цій нормі вислів «виконавець має право вживати заходів до розшуку боржника (його майна)» слід розуміти так, що у період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець може звертатись із запитами до підприємств, установ, організацій всіх форм власності для виявлення майна боржника та виносити постанови про розшук майна боржника, але аж ніяк не знімати майно з розшуку чи припиняти такий розшук. Про це свідчить і лінгвістичне викладення наведеної норми, в якій застосовано прийменник «до», що можна замінити «для».

Крім того, такий висновок суду узгоджується і з положеннями п. 18 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, який виключає скасування раніше вжитих заходів щодо примусового виконання рішення під час зупинення вчинення виконавчих дій, адже розшук майна безумовно є заходом, що вчиняється для забезпечення примусового виконання рішення.

Такий висновок суду узгоджується і з позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 14.12.2018 року у справі №159/4848/15-ц у якій суд касаційної інстанції відзначив, що зупинення розшуку транспортного засобу у разі зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні чинним законодавством не передбачено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-261, 353-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича, стягувач: ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 25.07.2022 року.

Суддя -