Провадження № 22-ц/4808/860/22
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

секретаря Шандалович В.В.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Маркуц Уляна Михайлівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку в майні, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду ухвалене головуючим суддею Атаманюком Б.М. 16 травня 2022 року, повний текст якого складено 27 травня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Маркуц У.М. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку в майні.Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , з яким позивачка спільно проживала з 1981 року. ОСОБА_1 зазначила, що до смерті ОСОБА_6 вони разом проживали у фактичних шлюбних відносинах 40 років, вели спільне господарство, мали спільні грошові кошти. Крім того, ОСОБА_6 хворів, догляд за ним до останнього дня життя здійснювала позивачка особисто. ОСОБА_1 вказала, що рішеннямІвано-Франківського міського суду від 16.10.2001 розірвано шлюб між першою дружиною ОСОБА_6 ОСОБА_7 за її позовом до нього. Зазначила, що за період проживання однією сім`єю, позивачка з ОСОБА_6 спільно, за їхні з ним кошти придбали: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; гараж площею 23.2 кв.м., розташований за адресою: м. Івано-Франківськ, гаражно-будівельний кооператив, гараж НОМЕР_1 ; автомобіль Toyota Corolla 1.6 МТ Terra, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2010 року випуску; земельну ділянку площею 0,0480 га, яка надана для ведення садівництва і знаходиться на території Підлузької сільської ради, садівниче товариство «ДНІПРОМІСТ», Тисменицького району. Позивач вказала, що договорина придбання квартири, земельної ділянки, гаража та автомобіля ОСОБА_6 (громадянин України) укладав на своє ім`я, оскільки позивачка є громадянкою росії, що тягло за собою додаткові витрати на збір документів, реєстрацію прав власності, тощо. Таким чином, загальна вартість майна (квартири, земельної ділянки, гаража та автомобіля) становить 554 678,00. Позивач вказала, що на придбання вказаного майна вона вклала свої кошти,отримані нею за продаж Акціонерному банку «ГАЗПРОМБАНК» акцій ОАО «ГАЗПРОМ» та грошові кошти, заощаджені нею за попередні роки на загальну суму 299616,73 грн, яких було достатньо на придбання зазначених вище квартири, земельної ділянки, гаража та автомобіля.

Також вказала, що 05.02.2021 приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Маркуц У.М. заведена спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 за заявою його доньки ОСОБА_3 яка, на думку ОСОБА_1 , неправомірно претендує на майно позивачки, набуте в період спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу.

Враховуючи вказане просила суд встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 у період з 01.10.2004 по 15.01.2021, визнати зазначене вище майно спільним майном, набутим в період спільного проживання однією сім`єю, та визнати право власності на 1/2 частину названого майна.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2022 року у задоволенніпозову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Маркуц У.М. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку в майні відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду з підстав його незаконності та необґрунтованості, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Апелянт вказала, що вона з 1981 року проживала з ОСОБА_6 , в серпні 1988 вони уклали церковний шлюб. Зазначає, що до 2004 року вона з померлим ОСОБА_6 проживала і працювала в росії, а після виходу на пенсію повернулися в Закарпаття та проживала з ОСОБА_6 разом до смерті останнього. На думку апелянта, суд першої інстанції помилково посилався на норми ч.ч. 1, 2 ст. 21 та ст. 36 СК України, оскільки вона просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 . Крім того, вважає безпідставним посилання місцевого суд на ст. 25 СК України, оскільки надане нею свідоцтво про укладення церковного шлюбу свідчить про те, що вона з ОСОБА_6 проживала безперервно з 1988 року однією сім`єю до дня смерті, а не доводить факт його одночасного перебування в двох шлюбах. Крім того, вважає необґрунтованим посилання місцевого суду на практику ВС в інших справах, оскільки в даній справі крім показань свідків, нею подані інші докази на підтвердження факту спільного проживання позивачки з ОСОБА_6 . На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги подану ОСОБА_3 довідку, де вказана лише дата реєстрації місця проживання ОСОБА_6 15.02.2005 без зазначення періоду його фактичного проживання в с. Стопчатів Косівського району. ОСОБА_1 вважає також недостовірною довідку Управління соціального захисту населення Косівської РДА від 30.03.2021, яка підписана невстановленою особою, про здійсненні громадянином ОСОБА_8 догляду за перестарілим ОСОБА_6 в період з 23.08.2018 по 14.01.2021. Зауважує, що місцевим судом встановлено, що ОСОБА_6 хворів та проходив лікування в Закарпатській області, в той час як громадянин ОСОБА_8 зареєстрований в с. Кути, а не в селі Стопчатів, тобто є жителем іншого села. Апелянт звертає увагу, що в позові вона просить про визнання права власності на частку спадкового майна, а не про поділ майна подружжя. Вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення її позовних вимог.

Зважаючи на викладене, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апелянта висновків суду не спростовують. Вказує, що в суді першої інстанції позивач намагалася довести, що перебувала з ОСОБА_6 у відносинах, притаманних подружжю, а звертаючись до апеляційного суду про проживання однією сім`єю. Також вважає неналежним надане позивачкою свідоцтво про укладення церковного шлюбу у серпні 1988 року, коли ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . На думку ОСОБА_3 , сам факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Вказує, що показання свідків свідчать про доброзичливі відносини між апелянткою та ОСОБА_6 та не підтверджують факту наявності між ними відносин, притаманних сім`ї. Тому такі обставини не є правовою підставою для задоволення позову. ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_6 перебував на лікуванні з 10.04.2017 по 11.05.2017, йому було рекомендовано обмеження фізичних навантажень, а тому з 23.08.2018 за перестарілим ОСОБА_6 , якому на той час було 82 роки, здійснював догляд ОСОБА_8 . Вказане підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Косівської РДА від 30.03.2021 про отримання ОСОБА_8 компенсаційної виплати, як особі, яка здійснювала догляд за перестарілим. Відповідач заперечує твердження апелянта, що нею було надано особисті кошти в сумі 299616,73 грн для придбання спільно з ОСОБА_6 майна, оскільки 15.02.2017 ОСОБА_1 придбала та зареєструвала на своє ім`я двокімнатну квартиру, вартість якої на той час була в межах вказаної суми, а ОСОБА_6 здійснив реєстрацію власної квартири пізніше - 09.03.2017. Враховуючи вказане, вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а тому просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідач ОСОБА_5 та третя особа в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду були повідомленні належно. До апеляційного суду ОСОБА_5 надіслав заяву, в якій вказав, що заперечує проти апеляційної скарги, оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, просить розгляд здійснювати без його участі. Отже, є правові підстави для розгляду справи за відсутності відповідача ОСОБА_5 та третьої особи приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Маркуц У.М.

В засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав з викладених в ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник апеляційну скаргу заперечили з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Відповідач додатково пояснила, що шлюб між її батьками був розірваний фіктивно, ОСОБА_6 продовжував періодично проживати з її матір`ю ОСОБА_7 . Зауважила, що батько працював на посаді заступника начальника управління та на посаді головного інженера, а тому у нього була можливість придбати спірне майно за свої особисті кошти.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції відповідно до вимог частин другої-третьої статті 89 ЦПК України оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, мотивував відхилення або врахування кожного доказу та дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову через недоведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у зазначений період, ведення ними спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, взаємних правта обов`язків, усталених відносин, що притаманні подружжю.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с. 18).

Померлому ОСОБА_6 за життя належали:квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , придбана ОСОБА_6 14.03.2017(т.1 а.с.33).

Згідно звіту про оцінку майна П.П. «Алекс-Хуст», станом на 03.03.2021 ринкова вартість квартири становить 253 897 грн (т.1 а.с.34, 35);

- гараж площею 23.2 кв.м., розташований за адресою: м. Івано-Франківськ, гаражно-будівельний кооператив, гараж НОМЕР_1 , згідно Свідоцтво про право власності від 17.08.2007 (а.с. 33). Ринкова вартість цього гаража станом на 08.02.2021 становила 90891,00 грн, що підтверджується звітом про оцінку ФОП ОСОБА_9 (т.1 а.с. 37,38);

- автомобіль Toyota Corolla 1.6 МТ Terra, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузова (VIN): НОМЕР_3 , 2010 року випуску, про що свідчить договір купівлі-продажу з ТзОВ «Карат-Мотор» від 22.12.2010 (т.1 а.с. 39-41), Акт приймання товару від 17.01.2011 (т.1 а.с. 42). Вартість автомобіля згідно з договором купівлі-продажу на момент придбання становила 170200 грн в.т.ч. ПДВ 28366,67 грн.

Листом ТзОВ «КАРАТ МОТОР» вих. № 42 від 21.05.2021 поінформовано, що 24.12.2010 було здійснено оплату від ОСОБА_6 згідно договору КМ-0000451 в сумі 78200 грн, та 27.12.2010 в сумі 92000 грн, на рахунок ТзОВ «КАРАТ МОТОР» (т.1 а.с. 43). Станом на 26.03.2021 вартість автомобіля становила 205 090 грн, що підтверджено копією Звіту оцінювача ОСОБА_10 № 44/05/2021 від 26.05.2021 (т.1 а.с. 44-47);

- земельна ділянка площею 0,0480 га, яка надана для ведення садівництва і знаходиться на території Підлузької сільської ради, садівниче товариство «ДНІПРОМІСТ» Тисменицького району, кадастровий номер :02:002:0853. Згідно з Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 05.10.2011, земельну ділянку придбано ОСОБА_11 за ціною 4311 грн (т.1 а.с. 48). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, право власності на земельну ділянку не зареєстровано (т.1 а.с.49). Станом на 31.05.2021 ринкова вартість вищевказаної земельної ділянки становить 4 800,00 грн, що підтверджує копія звіту ОСОБА_12 «Алекс-Хуст» про оцінку майна (т.1 а.с. 50-51).

05 лютого 2021 року приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Маркуц У.М. на підставі заяви доньки ОСОБА_3 заведена спадкова справа за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , що підтверджено копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 63452381 від 05.02.2021 (т.1 а.с.69, 120).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказувала, що вонапроживала з ОСОБА_6 однією сім`єю, і назване вище майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні правата обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року№ 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бутине тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`їє факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбомє сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінкита чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них правта обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим, згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою абов будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити із того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставістатті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду Українивід 20 лютого 2012 року в справі № 6-97цс11.

Частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонамита іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватисяна припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

На підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу апелянт надала копію свідоцтва про укладення церковного шлюбу від 15.02.1993 №004, яке видане Свято-Іллінській церкві села Велятино Хустського району Закарпатської області, в якому зазначене про те, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в серпні 1988 року було укладено церковний шлюб (т.1 а.с. 19).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що померлий ОСОБА_6 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , який розірвано 16.10.2001 (т.1 а.с. 29). Таким чином судом обґрунтованого не взято до уваги вказаний доказ, оскільки ст. 21, 25 СК України передбачено права жінки та чоловіка перебувати тільки в одному шлюбі.

З наданих ОСОБА_1 на підтвердження факту проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю довідок Велятинської сільської ради №333 від 19.05.2017 та №559 від 08.10.2018 вбачається, що ОСОБА_6 проживав в АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 20, 21). За вказаною адресою також проживала ОСОБА_1 , що підтверджується копією тимчасової посвідки на постійне проживання, виданої 19.11.2008 УГІРФО УМВС України в Закарпатській області, де зазначено, що позивачка ОСОБА_1 , громадянка російської федерації прибула в Україну у 2008 році з росії, та прописана в АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 22).

Також судом встановлено, що ОСОБА_6 хворів (онкохворий з 2017 року), що підтверджується засвідченою копією Виписки із медичної карти стаціонарного хворого, виданої ОКТМО «Фтізіатрія» Закарпатської ОДА 11.05.2017 та Випискою Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру з історії хвороби ОСОБА_6 від 09.06.2017 № 2765. У зазначених документах вказано, що місцем проживання ОСОБА_6 є АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 23, 24).

На противагу вказаному відповідач ОСОБА_3 надала довідки Яблунівської селищної ради Косівського району від 17.02.2021 № 152 та від 21.04.2021 № 51, згідно з якими ОСОБА_6 дійсно був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_3 , із 15.02.2005 (т.1 а.с.105).

Згідно з довідкою про отримання допомоги від 30.03.2021, виданої Управлінням соціального захисту населення Косівської РДА ОСОБА_8 , 1977р.н., житель с. Стопчатів. перебував на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Косівської РДА та з 23.08.2018 по 14.01.2021 отримував компенсаційну виплату, як особа, яка здійснювала догляд за перестарілим ОСОБА_6 , 1936 р.н. (т.1 а.с. 110).

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про суперечливість доказів на підтвердження постійного спільного проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_1 .

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неврахування місцевим судом показань свідків. Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 підтвердили факт проживання позивачки з ОСОБА_6 з 2004 року. Однак, колегія суддів, приймаючи до уваги, що їх пояснення носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю, погоджується із висновком суду про те, що вищезазначені показання свідків не можуть свідчити про факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації у період з 01.10.2004 по 15.01.2021, та не можуть бути визначальними у вирішенні даного питання.

Вказане кореспондується із правовим висновком, висловленим Верховним Судом у постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16.

Верховний Суд у своїй постанові від 08 грудня 2021 року (справа №531/295/19) зазначив, що особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Що стосується доводів апелянтки про надання нею коштів на придбання спірної квартири, гаража, земельної ділянки та автомобіля, то апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 у 2007 році продала акції та отримала 1 286 500 російських рублів, вартість яких відповідно до курсу НБУ станом на час їх отримання, становила 263385,70 грн та ввезла на територію України грошові кошти в розмірі 174700,00 російських рублів, вартість яких згідно курсу НБУ станом на 01.12.2007 року, становила 36231,03 гривень. Вказане підтверджується відповідними договорами та митною декларацією (т.1 а.с. 52-54, 55-57, 58-60,61-63, 64-68).

Таким чином, за твердженням позивачки, у 2007 році у неї були заощаджені грошові кошти на загальну суму 299616,73 грн, яких було достатньо на придбання згаданих квартири, земельної ділянки, гаража та автомобіля.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з критичною оцінкою місцевим судом вказаних доводів позивачки.

Так, з п. 8 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.10.2011 вбачається, що покупець ( ОСОБА_6 ) стверджує, що не перебуває в зареєстрованому шлюбі, майно набувається ним за особисті кошти (т. 1 а.с. 48).

Крім того, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 придбала двокімнатну квартиру, площею 71,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_4 згідно договору купівлі продажу, серія та номер 2525 від 19.11.2007 та зареєструвала право власності 15.02.2017. В свою чергу ОСОБА_6 придбав однокімнатну квартиру площею 50,5 кв.м. в тому самому будинку на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 2524 від 19.11.2007, право власності на яку ним зареєстровано 09.03.2017 (т.1 а.с. 33, 111). Вказане свідчить, що названі квартири були придбані одночасно. В суді першої інстанції позивач пояснила, що належна їй квартира придбана за її особисті кошти, при цьому належних і допустимих доказів щодо джерела походження коштів на придбання спірної квартири позивачка не надала. При цьому, ОСОБА_1 зазначила, що наявні в неї заощадження були витрачені також на придбання квартири ОСОБА_5 , однак будь-які докази на підтвердження вказаного в матеріалах справи відсутні.

Вказане, на думку колегії суддів, ставить під сумнів доводи апелянтки, що спірне майно було придбано за спільні кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , а також, що між ними під час спільного проживання існували такі обов`язкові ознаки сім`ї як наявність спільного бюджету, спільних витрат, купівля майна для спільного користування.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що сам по собі факт перебування ОСОБА_1 з ОСОБА_6 у близьких стосунках не може свідчити про те, що сторони проживали у зазначений період з 01.10.2004 по 15.01.2021 однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю сторін, оскільки позивачці необхідно було надати докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом не було належним чином досліджено докази, є безпідставними, оскільки не встановлено процесуальних порушень дослідження наявних у матеріалах справи доказів, судом першої інстанцій зроблена належна правова оцінка доказів.

З огляду на вищевикладене, аргументи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування рішення не встановлено.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2022 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 26 липня 2022 року.