Справа № 951/423/22
Провадження №6/951/3/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року Козівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Рєпіна К.К., за участю секретаря судового засідання Книш Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Козова подання начальника Козівського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Проців Василя Ярославовича про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,-

встановив:

До суду 25.07.2022 року надійшло вищезазначене подання в якому начальник Козівського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Проців В.Я. просить постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань покладених на неї згідно зведеного виконавчого провадження ВП № 64453948, з виконання виконавчого листа у справі №1-кп/600/3/20142, який виданий 07.03.2014 року Козівським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації грошових коштів в сумі 40110 грн. 53 коп.; постанови Козівського районного суду Тернопільської області у справі №951/220/21 від 12.04.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 судового збору у сумі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) на користь держави.

В обґрунтування даного подання посилається на те, що на виконанні Козівського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) знаходиться зведене виконавче провадження ВП № 64453948, з виконання виконавчого листа у справі №1-кп/600/3/20142, який виданий 07.03.2014 року Козівським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації грошових коштів в сумі 40110 грн. 53 коп.,; постанови Козівського районного суду Тернопільської області у справі №951/220/21 від 12.04.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 судового збору у сумі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) на користь держави.

Державним виконавцем 10.02.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено для відома та виконання. Згідно інформацій: МВС України транспортні засоби за боржником не зареєстровані; Держгеокадастру у Козівському районі за боржником земельні ділянки не зареєстровані; Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області за боржником с/г техніка не зареєстрована; АВС реєстру цінні папери відсутні; Козівського БТІ зареєстровано за боржником 1/3 частку житлового будинку, що знаходиться в с. Золочівка. З виходом державного виконавця за адресою вказаному у виконавчому документі складено акт. Державним виконавцем здійснено всі необхідні заходи примусового виконання рішення суду у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження». Проте, на даний час зобов`язання боржника залишаються невиконаними, будь-яких дій спрямованих на їх виконання не здійснено, тому просить задовольнити вимоги.

В судове засідання представник Козівського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без їх участі.

Вивчивши матеріали подання, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні Козівського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) знаходиться зведене виконавче провадження ВП № 64453948, з виконання виконавчого листа у справі №1-кп/600/3/20142, який виданий 07.03.2014 року Козівським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації грошових коштів в сумі 40110 грн. 53 коп.,; постанови Козівського районного суду Тернопільської області у справі №951/220/21 від 12.04.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 судового збору у сумі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) на користь держави.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 66179336 від 09.06.2020 державним виконавцем накладено арешт на все рухоме майно ОСОБА_1 .

Згідно інформації наданої на запит державного виконавця Відділу у Козівському районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області за боржником земельні ділянки не зареєстровані; Козівським бюро технічної інвентаризації Козівської селищної ради за ОСОБА_1 зареєстровано 1/3 частку житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

01.06.2022 року державним виконавцем за участю понятих складено акт про те, що виходом державного виконавця за адресою вказаною у виконавчому документі, встановлено, що у боржника відсутнє майно на праві власності та будь-яке майно на яке можна було б звернути стягнення, вжиті державним виконавцем заходи щодо розшуку майна виявились безрезультатними.

01.06.2022 державний виконавець звернувся з вимогою до Служби у справах дітей Козівської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області повідомити про те, чи не заперечує вказаний орган щодо реалізації1/3 частки житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка належить боржнику ОСОБА_1 на праві власності. Рішенням виконавчого комітету Козівської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 145 від 12.07.2022 року відмовлено державному виконавцю у наданні дозволу щодо реалізації цього нерухомого майна, оскількі цей будинок не належить ОСОБА_1 на праві власності та вона має на утриманні трьох дітей.

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

В силу вимог п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в `їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Положеннями п. 19 ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення або рішення інших органів, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення або рішення інших органів, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом державного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно з вимогами ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Як вбачається із змісту подання, державний виконавець обґрунтовує подання тим, що боржник рішення суду не виконує.

Однак, сам по собі факт невиконання рішення суду не є підставою для обмеження особи у праві виїзду за межи території України.

Державним виконавцем не подано жодних доказів того, що ОСОБА_1 маючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон, має намір його перетинати та ухилитись від виконання судового рішення.

Також, державним виконавцем не обґрунтовано, як саме таке обмеження боржника у праві виїзду за межі України буде дійсно сприяти виконанню рішень суду та погашенню заборгованості.

Таким чином, суд вважає, що державним виконавцем не доведено факту ухилення боржника від виконання рішення, оскільки відсутні будь-які докази свідомих діянь (дій або бездіяльності) останнього, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.

Суд вважає, що застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України як стимулюючого фактору для виконання зобов`язань, без доведення факту ухилення боржника від виконання рішення і без обгрунтованої крайньої необхідності застосування такого заходу, становить втручання у права людини на свободу пересування.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання начальника Козівського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Проців Василя Ярославовича про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 260,261,268,441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання начальника Козівського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Проців Василя Ярославовича про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку вимог ст. 261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена удень її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 27 липня 2022 року.

Суддя К.К. Рєпін