Справа № 466/8654/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Едера П. Т.

секретаря с/з Репети К. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, з участю третьої особи приватного виконавця виконавчого округу Ільчишин Любові Володимирівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

у с т а н о в и в:

16 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова із позовом до Акціонерного товариства "Комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, з участю третьої особи приватного виконавця виконавчого округу Ільчишин Любові Володимирівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 06 грудня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 14365, про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача AT КБ «Приватбанк» 106 434,75 грн. заборгованості за кредитним договором від 06 червня 2012 року та стягнути з відповідачів судові витрати.

Стислий виклад позицій сторін.

Обґрунтування позивача.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. від 17 квітня 2018 р. відкрито виконавче провадження ВП № 56201196 про стягнення з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача AT КБ «Приватбанк» 106 434,75 грн. заборгованості за кредитним договором від 06 червня 2012 року на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 06 грудня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 14365.

Згідно даного виконавчого напису нотаріуса стягненню з ОСОБА_1 підлягають невиплачені в строк грошові кошти на користь AT КБ «Приватбанк» відповідно до кредитного договору від 06 червня 2012 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 31.07.2017 в загальній сумі 106 434,75 грн., в т. ч. 5 799,95 грн. заборгованості за тілом кредиту, 90 855,29 грн. заборгованості за відсотками, 4 235,00 грн. заборгованості по комісії та пені, 500,00 грн. заборгованості по штрафах.

При цьому стягнення здійснюється за період з 06 червня 2012 року по 31 липня 2017 року.

Даний виконавчий напис нотаріуса Позивачка вважає незаконним, безпідставним, і на її думку такий слід визнати, що не підлягає до виконання, виходячи з наступних наведених Позивачкою підстав.

За кредитним договором від 06 червня 2012 року позивачка ОСОБА_1 стверджує, що насправді немає заборгованості. Нотаріус не перевірив належним чином факту безспірності заборгованості. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості перед стягувачем. Для перевірки цієї обставини в нотаріуса необхідно витребувати копії всіх документів, на підставі яких було вчинено спірний виконавчий напис, а у відповідача AT КБ «Приватбанк» - копії всіх документів кредитної справи, оскільки на адвокатський запит такі не надані.

З самого виконавчого напису вбачається, що в розпорядженні нотаріуса не було ні графіка погашення кредиту, ні квитанцій про повернення кредиту, а був лише розрахунок заборгованості, який нічим не підтверджений.

Позивачка ОСОБА_1 укладала з AT КБ «Приватбанк», ймовірно в 2012 році кредитний договір на невелику суму строком не більше як на два роки. Тобто, строк сплати останнього платежу сплив не пізніше 06 червня 2014 року.

В той же час, як стверджує Позивач із змісту спірного виконавчого напису, відповідачем AT КБ «Приватбанк» нараховувалися відсотки і після спливу строку повернення кредиту, що суперечить нормі ст. 1050 ЦК України та відповідним правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 06 лютого 2019 р. в справі №175/4753/15-ц, від 31.10.2018 р. в справі № 202/4494/16-ц, від 04.07.2018 р. в справі № 310/11534/13-ц, від 28.03.2018 р. в справі № 444/9519/12, від 19.09.2018 р. в справі № 643/16336/16-ц, від 12.09.2018 р. в справі № 473/825/16- ц, від 12.09.2018 р. в справі № 186/1974/14-ц. від 14.02.2018 р. в справі № 564/2199/15-ц.

Дана обставина, на думку Позивачки, також свідчить про відсутність безспірності заборгованості, а відтак про недопустимість вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Нотаріус, за доводами сторони Позивача не перевірив та не встановив безспірності заборгованості. В той же час, із змісту самого виконавчого напису вбачається, що за таким стягнення має здійснюватися за період більший ніж 3 роки - з 06 червня 2012 року по 31 липня 2017 року (більше ніж 5 років).

Тобто, на переконання позивачки спірний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» (а.с.2-3).

Обґрунтування заперечень відповідачів.

Відповідачем AT КБ «Приватбанк» 27 жовтня 2021 року на адресу суду подано письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого заперечили вимоги Позивача, вважаючи такі безпідставними та не доведеними. Вважають, що виконавчий напис вчинено у відповідності до вимог закону. Крім того, у своєму відзиві покликаються в обґрунтування заперечень на кредитний договір між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , котрий не є стороною у справі. Просили розгляд справи здійснювати за відсутності Відповідача та відмовити у задоволенні позовних вимог за позовною заявою Позивача до AT КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а.с.51-58).

Відповідачем приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А. у визначений судом, згідно ухали суду про відкриття провадження у справі, письмовий відзив на позовну заяву подано не було. На адресу суду 04.10. 2021 подано заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.19).

Пояснення третьої особи у справі.

Третьою особою - приватним виконавцем виконавчого округу Ільчишин Л. В. пояснень щодо позову до суду подано не було.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2021 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Одночасно вказаною ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича матеріали нотаріальної справи щодо вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. А також про витребування AT КБ «Приватбанк» матеріалів кредитного договору (а.с.17).

04.10.2021 Відповідачем приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А. ухвала суду в частині витребування доказів виконана (а.с.19-33)

Відповідачем AT КБ «Приватбанк» ухвала суду в частині витребування доказів не виконана.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с75)

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів, норми права, що застосовані судом при розгляді спірних правовідносин та висновки суду.

Позивач в судове засідання не з`явилась, уповноваженим представником - адв. Телішевським І.Д. (а.с.14) 24.12.2021 на адресу суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності сторони Позивача.

Інші сторони при належному повідомленні про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, участі уповноважених представників не забезпечили.

Суд вважає за можливе у відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України проводити за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено наступне.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. від 17 квітня 2018 р. (а.с.7) відкрито виконавче провадження ВП № 56201196 про стягнення з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача AT КБ «Приватбанк» 106 434,75 грн. заборгованості за кредитним договором від 06 червня 2012 р. на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 06 грудня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 14365 (а.с.8).

Згідно даного виконавчого напису нотаріуса стягненню з ОСОБА_1 підлягають невиплачені в строк грошові кошти на користь AT КБ «Приватбанк» відповідно до кредитного договору від 06 червня 2012 р. та Розрахунку заборгованості за договором станом на 31.07.2017 р. в загальній сумі 106 434,75 грн., в т. ч. 5 799,95 грн. заборгованості за тілом кредиту, 90 855,29 грн. заборгованості за відсотками, 4 235,00 грн. заборгованості по комісії та пені, 500,00 грн. заборгованості по штрафах.

Стягнення здійснюється за період з 06 червня 2012 року по 31 липня 2017 року.

Суду не спростовано доводів Позивача, що в останньої відсутня заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк».

Так, в своєму відзиві відповідач покликається на кредитний договір між ОСОБА_2 та AT КБ «Приватбанк», не зазначаючи відношення позивачки ОСОБА_1 до цього договору.

З наданих нотаріусом Завалієвим А.А. документів встановлено, що кредитний договір від 06.06.2012 укладений у вигляді Анкети-заяви про приєднання до Умов/Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» від 06.06.2012. Самих умов надання банківських послуг, з якими позивачка була б ознайомлена під розписку не надано.

В Анкеті-заяві про приєднання до Умов/Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» від 06.06.2012 р. немає відомостей про розмір процентів, про відповідальність за неналежне виконання зобов`язань, інших умов кредитного договору, суду не подано доказів того, що позивачка ОСОБА_1 підписувала умов надання банківських послуг у АТ КБ«ПриватБанк» і такі були надані нотаріусу як частина кредитного договору. Тому з врахуванням правової позиції викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відсутні підстави для стягнення з позивачки ОСОБА_1 процентів, неустойки та інших платежів на підставі виконавчого напису нотаріуса, а відтак, відсутня безспірність стягуваної заборгованості, оскільки сторони не дійшли згоди у встановленій формі щодо таких умов договору.

Суд вважає, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України вц 22.02.2012 року №296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно п. 1.1 Глави для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно п. 1.2. Глави перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання;

в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості;

г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання;

д) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувана; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

В Постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі за № 6-887цс17 зазначено, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Проте боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд вважає, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім того, згідно п.п. 2.3 п. 2 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт є отримання боржником вимоги стягувана з підписом боржника про його отримання.

Суду не спростовано доводи Позивача, що жодних повідомлень від Відповідача та третіх осіб у справі Позивач не отримував. А тому, на думку суду порушено право Позивача на спростування розміру заборгованості та заборгованості як такої, що відповідає правовій позиції, яка зазначена у рішенні Верховного суду від 10.04.2019 у справі №201/11696/16.

10.12.2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Варто наголосити на тому, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін Постановою Верховного суду від 23.12.2020 року, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Пре внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, з моменту її прийняття».

Згідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Виконавчий напис відповідає вимогам, що пред`являються законом до нього, зокрема ст. 89 Закону України «Про нотаріат».

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням процедури його вчинення. Зокрема, як на підставу вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріус посилався на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 р. (далі - Постанова № 1172 ).

Відповідні зміни до Постанови № 1172 та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Однак, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 визнав незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в тому числі за кредитними договорами. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України № 1172 в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Відтак вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував того, що законодавство України не допускає такого способу позасудового врегулювання спорів.

Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі - Перелік), за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до п. 3.5 Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку.

За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Як встановлено судом, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості позивача перед відповідачем.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

У Постанові КЦС ВС від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Враховуючи вищевикладене, надавши правову оцінку доводам та доказам сторін, суд дійшов висновку, що позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є підставним, обґрунтованим, вимоги Позивача гуртуються на вимогах закону, однак підлягає частковому задоволенню, а саме до відповідача до АТ КБ «ПриватБанк» .

Щодо вирішення вимоги до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, як відповідача, суд приходить до висновку що така не підлягає задоволенню з тих підстав, що нотаріус не є належним відповідачем у справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».

Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Вище викладені висновки й міркування відповідають позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, що викладена у постанові від 15.04.2020 р. по справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19).

Таким чином, позовні вимоги позивача до нотаріуса, як Відповідача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем понесені судові витрати у виді судового збору за подачу даного позову в сумі 1079 грн. 40 коп. (а.с1).

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 142, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, з участю третьої особи приватного виконавця виконавчого округу Ільчишин Любові Володимирівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 06 грудня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 14365 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк «Приватбанк» 106434,75 грн. заборгованості за кредитним договором від 06 червня 2012 року.

Стягнути з Акціонерного товариства "Комерційний банк «Приватбанк», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , суму сплаченого судового збору у розмірі 1064,35 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 35 копійок) за подання позовної заяви.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство "Комерційний банк «Приватбанк», , юридична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30.

Відповідач: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, місцезнаходження: 14000, м. Чернігів, пр-т Миру, 55.

Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов Володимирівна, місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Кн. Ольги, 3-з.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04 січня 2022 року.

Суддя П. Т. Едер