Єдиний унікальний номер 243/9032/21
Номер провадження № 2/243/183/2022
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.
секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Слов`янська цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: органу опіки та піклування Миколаївської міської ради Донецької області
вимоги позивача: про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: органу опіки та піклування Миколаївської міської ради Донецької області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 17 грудня 2015 року було розірвано.
Від шлюбу з відповідачем є дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач зареєстрована разом з донькою та іншими членами родини за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживають у квартирі АДРЕСА_2 . Дана квартира належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Зубковою А.О.
На теперішній час позивач бажає зареєструватися разом зі своїми неповнолітніми дітьми та донькою відповідача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_3 . Але для реєстрації дитини необхідна оформлена належним чином згода батька дитини, тобто відповідача. В той же час відповідач відсутній у місті Миколаївка з кінця 2014 року, з того ж часу не цікавиться життям дитини, не спілкується з нею, не приймає участі у вихованні дитини, не турбується про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток дитини. Зі слів матері позивачу відомо, що відповідач мешкає на території РФ та повертатися на територію України не збирається, у зв`язку з чим отримати згоду від відповідача на реєстрацію дитини отримати неможливо. У зв`язку з чим, просить суд визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача, вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с.37).
Представник третьої особи: Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради Донецької області, в судове засідання не з`явився, однак до суду надано заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.40).
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 26.08.2021 року відкрито провадження по справі та призначено у справі підготовче засідання (а.с.15).
Ухвалою суду від 20.09.2021 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.27).
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22.10.2012 року, ОСОБА_3 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Миколаївка Донецької області, її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.4).
Згідно рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 грудня 2015 року шлюб зареєстрований 30 грудня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янськ Слов`янського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 838, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 розірвано (а.с.5).
Судовим наказом Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 травня 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 травня 2019 року, до повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.6).
З довідки про склад сім`ї вбачається, що у квартирі АДРЕСА_4 , зареєстрована позивачка разом зі своїми неповнолітніми дітьми, а саме з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.10).
З Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 17.12.2021 року вбачається, що доцільно визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.39-41).
V. Оцінка суду.
Відповідно до частини другої ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області зроблено відповідний Актовий запис № 127, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.
Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
В судовому засіданні встановлено, що на даний час позивач та відповідач проживають окремо та у них виник спір щодо місця проживання дитини.
Малолітня дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю.
З довідки про склад сім`ї вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована разом з матір`ю у квартирі АДРЕСА_4 , але фактично мешкає разом з матір`ю та сестрою ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 .
Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.
Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Як вже зазначалось, що дитина мешкає разом з матір`ю, відповідач не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям з кінця 2015 року, що свідчить про те, що у нього не має бажання приймати участь у виховання доньки.
Отже, враховуючи ставлення та участь у вихованні, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини у матері, яка має можливість утримувати малолітню доньку матеріально, відсутність належних заперечень батька щодо місця проживання дитини з матір`ю, висновок органу опіки та піклування Миколаївської міської ради Донецької області від 17.12.2021 року № 1078, з метою забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , щодо визначення місця проживання дитини, та вважає за необхідне визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його матір`ю - ОСОБА_1 .
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом про визначення місця проживання неповнолітньої дитини позивач сплатила судовий збір у сумі 908,00 грн. (а.с.12).
Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а тому з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. 29 ЦК України, ст. ст. 7, 8, 19, 140, 141, 150, 153, 155, 160, 161, 171 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: органу опіки та піклування Миколаївської міської ради Донецької області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: не відомий, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 , судовий збір по справі у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їй пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко