РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2022 року

м. Рівне

Справа № 559/1218/21

Провадження № 22-ц/4815/587/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: - Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство "Українська залізниця",

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 грудня 2021 року (ухвалене у складі судді Ральця Р.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю,-

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19.05.2018 року о 12 год. 50 хв. поїзд №8251 (ВЛ80 №393, колійна машина UNIMAT №1227) на першій головній колії ст. Дубно скоїв наїзд на її батька ОСОБА_2 , 1946 року народження, який внаслідок отриманих травм помер. 19.05.2018 року фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000527 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 27.09.2018 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №0000527, було закрито. У висновку експерта №79 від 19.06.2018 зазначається, що між спричиненням потерпілому внаслідок залізнично-транспортної пригоди тілесних ушкоджень і настанням його смерті, існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Вважає, що між наїздом на ОСОБА_2 (тобто дією джерела підвищеної небезпеки ст. 1187 ЦК України) та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок. Власником потяга є AT «Укрзалізниця». Машиніст потяга ВЛ80 №393 - ОСОБА_3 , який 19.05.2018 скоїв наїзд на ОСОБА_2 , на момент ДТП перебував у трудових відносинах з AT «Укрзалізниця». Зазначає, що внаслідок смерті батька їй було заподіяно моральну шкоду. Після втрати матері у 2008 році, батько став єдиним з її батьків. Усе життя вони проживали разом під одним дахом, вели спільне господарство, мали спільний побут, разом святкували свята та події. Після смерті батька позивачка відчуває пригнічення, а також гостре відчуття несправедливості, оскільки трагічна подія змінила її життя та забрала близьку людину, чим повністю зруйнувала важливий життєвий зв`язок. Їй довелося докласти додаткових зусиль для поховання батька та облаштування його могили - спорудження надгробного пам`ятника. Пояснює, що в її житті сталися невиправні зміни, більше ніколи вона не зможе побачити рідного батька, порадитися, провести разом час.

З урахуванням наведеного, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, а також з урахуванням повної зміни сталого життєвого устрою, оцінює та просить суд стягнути з відповідача розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 200 000 гривень.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 23 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю - задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 100 000 (сто тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що позивачка є донькою загиблого ОСОБА_2 , якій була заподіяна моральна шкода внаслідок загибелі батька, яка підлягає відшкодуванню AT «Укрзалізниця», як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки представником останнього не доведено, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, AT «Укрзалізниця» оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі покликаючись на судову практику зазначає, що суд першої інстанції стягуючи 100 000 грн. моральної шкоди належним чином не врахував принципи розумності, справедливості та пропорційності, адже такий розмір відшкодування у 10 разів перевищує розмір моральної шкоди, які суди стягнули своїми рішеннями у подібних правовідносинах.

Крім того, стягнута судом сума перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, а тому AT «Укрзалізниця», як податковому агенту, при виплаті визначеної судом суми моральної шкоди, необхідно утримати з такої суми та сплатити у бюджет 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору, що не було враховано місцевим судом.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19.05.2018 року о 12 год. 50 хв. поїзд №8251 (ВЛ80 №393, колійна машина UNIMAT №1227) на першій головній колії ст. Дубно скоїв наїзд на ОСОБА_2 , 1946 року народження, який внаслідок отриманих травм помер.

19.05.2018 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000527 та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого від 27.09.2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №0000527 від 19.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України закрите на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України.

У висновку експерта №79 Дубенського міжрайонного відділення обласного бюро судово-медичних експертиз від 19.06.2018р. зазначається, що між спричиненням потерпілому внаслідок залізнично-транспортної пригоди тілесних ушкоджень і настанням його смерті, існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Також зазначено, що незадовго до смерті ОСОБА_2 вживав алкогольні напої, про що вказує на наявність запаху алкоголю та виявлення при судово-токсилогічному дослідженні у крові етилового спирту в концентрації " 0,76 %о (проміле).

Згідно повідомлення та довідки AT «Укрзалізниця» від 01.04.2021, електровоз серії ВЛ80к №393 перебуває на балансі ВП «Локомотивне депо Козятин» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» AT «Укрзалізниця». Машиніст електровоза ОСОБА_3 з 25.10.2006 до 02.08.2019 працював у виробничому структурному підрозділі «Локомотивне депо Здолбунів» регіональної філії «Львівська залізниця».

У свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 від 21.05.2018 зазначено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №29 від 20.05.2018, причиною смерті ОСОБА_2 є масивна травма тіла.

У свідоцтві про народження позивачки, яка після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_1 » батьками зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Як свідчить довідка про склад сім`ї №07-01-20/672 від 12.03.2021, ОСОБА_2 на день смерті постійно був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом із донькою - ОСОБА_1 та онукою ОСОБА_6 ..

Згідно довідки ФОП ОСОБА_7 від 10.03.2021 року, ОСОБА_1 дійсно користувалася його ритуальними послугами 20.05.2018 року на поховання ОСОБА_2 .. Ритуальні послуги замовлені і оплачені на суму 5145 грн.. У накладній №42 від 18.09.2019 року зазначено, що ОСОБА_1 заплатила за пам`ятник та його встановлення 13000 грн..

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. З ч.2 ст. 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкода майнова і шкода моральна.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом з цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювана шкоди.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Матеріалами справи доводиться факт наїзду потяга №8251 (ВЛ80 №393, колійна машина UNIMAT №1227), яка належить AT «Укрзалізниця», на першій головній колії ст. Дубно на ОСОБА_2 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці.

За таких обставин, AT «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

При цьому, шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Обставин непереборної силі або умислу потерпілого, що виключають відповідальність AT «Українська залізниця», судом не встановлено.

Встановивши, що позивачка є донькою загиблого ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заподіяна ОСОБА_1 моральна шкода внаслідок загибелі батька підлягає відшкодуванню AT «Укрзалізниця», як власником джерела підвищеної небезпеки.

Також колегія суддів погоджується з розміром присудженої до стягнення моральної шкоди.

Очевидно, що завдана ОСОБА_1 моральна шкода смертю її батька спричинила та буде спричиняти протягом усього її життя душевні страждання.

Життя або здоров`я людини не підлягають грошовій або майновій оцінці.

Неможливо встановити "вартість" травми, визначити "ціну" здоров`я.

Так само неможливо виразити у конкретній грошовій сумі перенесені моральні страждання ОСОБА_1 внаслідок втрати останнього з її батьків.

Моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь- яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Справедливість, добросовісність та розумність, згідно з п. 6 ст. З ЦК України, є одними із засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Враховуючи вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які ОСОБА_1 зазнала внаслідок смерті батька, характер та тривалість її немайнових втрат, які зруйнували нормальні життєві зв`язки, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди, апеляційний суд вважає обґрунтованим та справедливим розмір моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., яка визначена місцевим судом до стягнення з відповідача.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з AT «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 грудня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.