ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2367/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Заява про забезпечення позову або доказів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яцина В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Волошиної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Ямполець Ірини Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2021 року, постановлену у складі судді Крівцова Д.А., по цивільній справі за заявою адвоката Ямполець Ірини Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніту» про захисту прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката Ямполець І.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі № 643/17445/21.

В апеляційній скарзі адвокат Ямполець І.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить ухвалу суду скасувати, задовольнити заяву про забезпечення позову та заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження об`єкта нерухомості квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм чинного процесуального законодавства України та підлягає скасуванню.

Послалась на те, що відповідач по справі ігнорує подану позивачем заяву про реструктуризацію, чим порушує право позивача, надане Законом України «Про споживче кредитування».

Вказала, що ТОВ «ФК «Маніту» відправив на адресу ОСОБА_1 . Вимогу-повідомлення б/н від 11.05.2021 про усунення порушень за Кредитним договором №6/4/35/2008/840-К/249 від 11 вересня 2008 року, а саме сплати заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 2 759 620,98 (два мільйони сімсот п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот двадцять) гривень 98 копійок, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання цієї вимоги, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання. ГОВ «ФК «Маніту» попередило ОСОБА_1 , що ТОВ «ФК «Маніту», як Іпотекодержатель. мас намір у відповідності до положень Іпотечного договору та ст.ст. 37, 38 Закону України «Про Іпотеку» задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу предмета іпотеки третім особам. Вказана вимога є доказом того, що ТОВ «ФК «Маніту» мас намір звернути стягнення па предмет іпотеки в позасудовий спосіб, що призведе до порушення права ОСОБА_1 , як Позичальника, яка мас право згідно закону на обов`язкову реструктуризацію зобов`язань та відповідно, як Іпотекодавця.

Зазначила, що, враховуючи те, що ОСОБА_1 почала захист своїх прав у суді, то с обгрунтовані підстави вважати, що Відповідач, маючи на даний час право вимоги до неї. здійснить дії направлені на переоформлення у свою власність її іпотечної квартири, про що Відповідач і повідомив Позивача в чинній справі Вимогу-повідомлення б/н від 11.05.2021 року, а потім Відповідач здійснить дії направлені па подальший перепродаж квартири, чи вчинення відносно неї будь-яких інших правочинів, що зробить неможливим або утруднить виконання рішення суду, яке може бути ухвалене по даній справі на користь Позивача. Більш того, невжиття заходів до забезпечення позову надасть можливість Відповідачу здійснити відчуження квартири на користь сторонньої особи в будь-який час. навіть після ухвалення судом першої інстанції рішення на користь ОСОБА_1 так як воно не набуде законної сили в день винесення, а тільки коли пройде певний період часу для подання апеляції, та після закінчення апеляційного розгляду. На даний час є велика ймовірність вчинення вказаних вище дій, так як в засобах масової інформації висвітлено багато випадків саме про такі дії так званих «нових власників», яким банки та фінансові компанії продають житло позичальників.

Послалась на те, що після звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на 1-кімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в нозасудовому порядку у ОСОБА_1 перед Кредитором (Відповідачем в чинній справі) буде відсутня заборгованості за кредитним договором №6/4/35/2008/840-К/249 від 11 вересня 2008 року, що є підставою позову в чинній справі про зобов`язання вчинити певні дії; і фактично провести обов`язкову реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором згідно вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих акзів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-ІХ від 13 квітня 2021 р., який набув чинності 23 квітня 2021 р., та розділу ІУ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» буде неможливо, оскільки реструктурувати буде нічого, у зв`язку з відсутністю боргу за Кредитним договором, що призведе до неможливості виконання рішення суду в чинній справі, у разі ухвалення його на користь Позивача.

ТОВ «Маніту» надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просять останню залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Вважають необхідним врахувати при розгляді цієї справи висновок Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 17.10.2018 у справі № 183/5864/17-ц.

Вказали, що позивачем не наведено будь-яких доказів на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову шляхом проведення реструктуризації, як і доказів відчуження спірного майна.

Крім цього, предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового (зобов`язання вчинити певні дії) характеру. Аналогічні висновки містяться також постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.02.2021 у справі № 755/5333/20, (провадження № 61-17180св20).

Зауважили, що Верховним Судом в постанові від 15.01.2019 у справі № 915/870/18 було висловлено наступну правову позицію: під час вжиття такого виду забезпечення позову як накладення арешту на майно та заборона розпоряджатись ним, необхідно враховувати, що в контексті положень ст. 149, 150 ЦПК України цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Поданий позов, є немайновим та не стосується визнання права на майно, витребування майна чи стягнення грошових коштів.

Судом не досліджено, що майно на яке накладено заборону не належить до предмету спору, враховуючи, що позовні вимоги стосуються усунення перешкод у користуванні правом власності на нерухоме майно та скасування запису у Державному реєстрі іпотек, а не права власності на квартиру.

Вважають, що застосування судом такого заходу забезпечення позову як заборона, враховуючи існуючі фактичні обставини є недоцільним, неспівмірним та жодним чином не співвідноситься з предметом заявленого позову.

Верховним Судом в своїх рішеннях від 04.04.2019 у справі № 211/129/18-ц та від 19.07.2018 у справі № 642/4811/17 було встановлено наступну позицію: заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Все це повинно бути мотивовано, а не шаблонний перепис диспозиції норми права. Тому не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищевказаним вимогам оскаржена ухвала відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що з доводів позову, Заяви та наданих суду документів вбачається, що предметом позову є покладення на відповідача обов`язку вчинити певні дії, а саме провести реструктуризацію заборгованості позивача, тобто покладення на відповідача обов`язку змінити умови та/або порядок повернення кредиту.

Квартира, щодо якої заявник просить вжити заходи забезпечення позову, не є предметом спору, з приводу якого пред`явлений позов.

З доводів позову, Заяви та доданих до них документів суд позбавлений можливості встановити, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а саме права на реструктуризацію заборгованості, а також що вказані заходи забезпечення позову є співмірними з пред`явленими позовними вимогами.

Суд дійшов висновку, що виконання можливого рішення суду про зобов`язання відповідача провести реструктуризацію заборгованості позивача, жодним чином не залежатиме від вжиття або невжиття заходів забезпечення позову, зазначених заявником.

Доводи заявника відносно того, що в разі невжиття заходів забезпечення позову на Квартиру може бути звернено стягнення та буде порушено права заявника на житло, суд не визнав такими, що свідчать про наявність підстав для забезпечення позову, оскільки метою забезпечення позову є не захист прав позивача як власника Квартири, в тому числі не захист його прав в процедурі звернення стягнення на Квартиру, а забезпечення можливості виконання рішення суду про зобов`язання відповідача провести реструктуризацію заборгованості, а також ефективний захист прав позивача у правовідносинах, що стосуються виключно права на таку реструктуризацію.

На переконання суду, виходячи з предмету позовних вимог, заходи забезпечення позову, які просить вжити заявник, є неспівмірними із пред`явленими позовними вимогами.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заявником не доведено наявність підстав для забезпечення позову в даній цивільній справі, в зв`язку з чим відмовляє в задоволенні заяви.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до проявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Нормою п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб, забороною вчинити певні дії.

Згідно з ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам було роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Згідно із ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Суд встановив, що адвокат Ямполець І.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач), звернулась до суду з позовом, у якому просить зобов`язати ТОВ «Маніту» (далі відповідач) провести реструктуризацію зобов`язань позивача за кредитним договором № 6/4/35/2008/840-К/249 від 11.09.2008 року в порядку, встановленому п. 10 розділу ІV Закону України «Про споживче кредитування» № 1734.

В обґрунтування позову зазначено, що між ВАТ КБ «Надра» та позивачем 11.09.2008 року укладений кредитний договір, згідно умов якого позивач отримала кредит в розмірі 37068,08 доларів США на строк до 09.09.2038 року з метою проведення розрахунку по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 11.09.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та позивачем укладений договір іпотеки Квартири. 20.09.2019 року ПАТ КБ «Надра» здійснив відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договором до ТОВ «ФК «Гефест». 12.07.2021 року ТОВ «ФК «Гефест» відступило вказані права вимоги на користь відповідача. Позивач звернулась до відповідача з вимогою щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором, проте відповідач свої зобов`язання щодо такої реструктуризації не виконав.

Одночасно з позовом представником позивача подано заяву про забезпечення позову (далі Заява), в якій вона просить заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження вказаної вище Квартири, яка належить на праві власності позивачу.

В обґрунтування Заяви зазначено, що Квартира є предметом іпотеки та забезпечує виконання зобов`язань на вказаним вище кредитним договором. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до звернення стягнення на Квартиру та її відчуження на користь інших осіб. Таким чином, позивач може незаконно втратити право власності на іпотечну Квартиру, хоча має всі законні права отримати обов`язкову реструктуризацію своїх кредитних зобов`язань у порядку, встановленому п. 10 розділу ІV Закону України «Про споживче кредитування», так як нею в повному обсязі виконані вимоги зазначеного закону, але через ігнорування вимог закону відповідачем, позивач позбавлена можливості отримати реструктуризацію заборгованості.

Як вбачається з наданих суду доказів, позивач є власником Квартири. Між ВАТ КБ «Надра» та позивачем 11.09.2008 укладений кредитний договір, згідно умов якого позивач отримала кредит в розмірі 37068,08 доларів США на строк до 09.09.2038 з метою проведення розрахунку по договору купівлі-продажу Квартири. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ВАТ КБ «Надра» та позивачем укладений договір іпотеки Квартири. Згідно доводів позовної заяви, право вимоги за вказаними вище кредитним договором та договором іпотеки перейшло до відповідача. Відповідно до даних Інформаційної довідки з Державного реєстру іпотек, іпотекодержателем щодо Квартири є відповідач.

Враховуючи викладене, колегія суддів доводи скарги відхиляє. Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги не знайшли свого підтвердження, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін,

.Відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії розгляду справи не здійснюється, оскільки відповідно до ст. 141 ЦПК України це питання вирішується на підставі відповідної заяви при ухваленні судом першої інстанції остаточного рішення по суті спору.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.