Справа № 369/5992/21
Провадження № 2/369/4039/21
РІШЕННЯ

Іменем України

26.07.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка А.В., за участі секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л. розглянувши в порядку загального позовного провадження в м. Києві в залі судових засідань Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (розпискою), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення 594 000 доларів США, еквівалент в гривнях якої становить 16 531 020 грн, з яких: сума тіла позики 500 000 доларів США, еквівалент в гривнях якої становить 13 915 000 грн; процентів за користування коштами 50 000 доларів США еквівалент в гривнях якої становить 1 391 500 грн; 3 % річних за прострочення повернення 44 000 доларів США еквівалент в гривнях якої становить 1 224 520 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, позивач позичила відповідачу 500 000 доларів США, які відповідач зобов`язаний був повернути позивачу до 30.07.2018 року та сплатити 10 % за користування коштами.

Підтвердженням надання позивачем та отримання зазначених коштів відповідачем на вищевказаних умовах є відповідні розписка, написана власноручно відповідачем 30.07.2017 року та договір позики від 30.07.2017 року.

Борг відповідачем не повернуто.

У договорі позики вказано, що у разі якщо відповідач своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позивача загальну суму боргу, а також з урахуванням 3 % річних від простроченої суми, з розрахунку за кожен день прострочення.

Відповідач зобов`язався перед позивачем повернути вказані кошти в строк до 30.07.2018 року.

Проте станом на 30.07.2018 року та станом на момент подання позовної заяви, відповідач та і не виконав взяті на себе зобов`язання, грошові кошти не повернув.

Тому позивач змушений звернутися з позовом до суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.05.2022 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Позивач в судове засідання не з`явилася.

Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду зареєстрував відзив на позовну заяву, в якій вказав, що позов визнає у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Справу просив слухати у його відсутності.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено право суду ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наявних в матеріалах справи розписки та договору позики, 30.07.2017 року позивач передав відповідачу у борг (позику) грошові кошти в сумі 500 000 доларів США.

Відповідач зобов`язався перед позивачем повернути вказані кошти в строк до 30.07.2018 року.

Станом на момент судового розгляду справи відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, грошові кошти не повернув.

Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.04.2021 року у справі № 500/1755/17 за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 207 ч. 1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст. 207 ч. 2 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ч. 1 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 1050 ч. 1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивач повністю виконав умови договору позики та надав відповідачу кошти на умовах визначених договором позики, а відповідачем порушено умови договору позики та не повернуто кошти позивачу.

Оскільки судом встановлено, що між сторонами існували договірні зобов`язання, пов`язані з позикою грошей, то позивач правомірно просить стягнути борг, що є неповернутим, бо в цьому є вина відповідача.

Оскільки, сума позики визначались в доларах США, суд погоджується з вимогами позову про стягнення боргу в еквіваленті відносно до гривні.

Згідно зі ст.99 Конституції грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК).

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК, закон «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.91 № 959-XII, декрет КМ від 19.02.93 № 15-93, закон «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 23.09.94 № 185/94-ВР.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ.

Частиною 2 ст. 533 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим и актом.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Отже, у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 ЦК, та при застосуванні ст. 625 ЦК (правова позиція Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

На підставі зазначеного, та оскільки судом встановлено, що між сторонами існували договірні зобов`язання, пов`язані з позикою грошей, відповідач позов визнав, то позивач правомірно просить стягнути борг, що є неповернутим, бо в цьому є вина відповідачів та суд приходить до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог та стягнення боргу за договором позики в національній валюті України за курсом долару США НБУ, який діяв станом на 30.07.2018 року.

Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 192, 207, 525, 526, 530, 533, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, ЦК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 263, 265, 273, 354, 365 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (розпискою) задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 30.07.2017 року в сумі 594 000 доларів США, еквівалент в гривнях якої становить 16 531 020 гривень, з яких: сума тіла позики 500 000 доларів США еквівалент в гривнях якої становить 13 915 000 гривень; процентів за користування коштами 50 000 доларів США еквівалент в гривнях якої становить 1 391 500 гривень; 3% річних за прострочення повернення 44 000 доларів США еквівалент в гривнях якої становить 1 224 520 гривень.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 26.07.2022 року.

Суддя А.В. Янченко