Ухвала

Іменем України

22 липня 2022 року

місто Київ

справа № 461/6908/19

провадження № 61-6204ск22

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Європейський Банк Реконструкції та Розвитку,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Європейського Банку Реконструкції та Розвитку на ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 березня 2022 року, яка постановлена колегією суддів у складі Мікуша Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Європейського Банку Реконструкції та Розвитку (далі - ЄБРР), у якому просила стягнути на її користь грантові кошти у розмірі 1 726, 04 Євро.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 29 березня 2021 року Галицький районний суд м. Львова задовольнив позов ОСОБА_1 .

Суд стягнув з ЄБРР на користь ОСОБА_1 суму гарантованих коштів у розмірі 1 726, 04 Євро. Здійснив розподіл судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ЄБРР подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування клопотання заявник вказав, що про наявність оскаржуваного рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 березня 2021 року йому стало відомо тільки у серпні 2021 року, коли він отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження. ЄБРР стверджує, що не знав про розгляд справи, який відбувся у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Заявник наполягав, що у порушення вимог процесуального закону, суд не надіслав йому ухвалу про відкриття позовного провадження, копію позовної заяви та копію оскаржуваного рішення, через що він не був обізнаний про розгляд справи, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 березня 2021 року може бути поновлено, оскільки апеляційна скарга подана до спливу одного року з дня складення повного тексту рішення.

Ухвалою від 04 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд залишив апеляційну скаргу ЄБРР без руху та надав строк для усунення недоліків апеляційної скарги, подання обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із зазначенням інших поважних причини його пропуску.

Ухвалою від 18 березня 2022 року Львівський апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ЄБРР на рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 березня 2021 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції відхилив доводи заявника про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження направлення ЄБРР копії оскаржуваного рішення, оскільки такий доказ міститься у матеріалах справи № 461/6908/19, а саме супровідний лист, яким було направлено копію рішення, та рекомендоване повідомлення.

Суд зазначає, що заявник навів аналогічні доводи, які були зазначені під час подання першого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, нових причин поважності пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції заявником не зазначено.

Також ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ЄБРР 18 серпня 2021 року ознайомлювався із матеріалами справи № 461/6908/19, а тому цю дату вважав початком перебігу строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Суд вважає, що заявник не скористався своїм правом на отримання копії рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 березня 2021 року під час ознайомлення з матеріалами справи, що є проявом недобросовісної поведінки учасника судового процесу.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ЄБРР 05 липня 2022 року із застосуванням засобів поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 березня 2022 року, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що справу розглянуто судом першої інстанції без повідомлення ЄБРР, а тому про результат розгляду він не був обізнаний, копію рішення суд відповідачу не направляв, на підтвердження чого у матеріалах цивільної справи № 461/6908/19 немає відомостей щодо вручення заявнику копії цього рішення.

Також заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції в порушення правил частини шостої статті 272 та частини другої статті 354 ЦПК України неправильно визначив, що початком перебігу строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є день ознайомлення з матеріалами справи. У частині шостій статті 272 ЦПК України визначено вичерпний перелік обставин, які підтверджують факт отримання копії оскаржуваного судового рішення, водночас ознайомлення з матеріалами справи до цього переліку не відноситься.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.

Норми права, застосовані судом

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такий висновок Суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

За правилом частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Оцінка доводів касаційної скарги

Львівський апеляційний суд встановив, що ЄБРР звернувся із апеляційною скаргою із пропуском строку на апеляційне оскарження, при цьому заявник не навів поважних причин пропуску цього строку. Суд підставно залишив без руху апеляційну скаргу та запропонував заявнику подати обґрунтовану заяву про поновлення пропущеного строку із зазначенням інших поважних причин такого пропуску та наданням відповідних доказів.

ЄБРР, усуваючи недоліки апеляційної скарги, зазначив, що відповідач звернувся з апеляційною скаргою у межах строку, визначеного процесуальним законом, оскільки копію оскаржуваного рішення суд йому не направляв, він самостійно дізнався про наявність такого рішення.

ЄБРР зазначив, що враховуючи те, що у матеріалах справи бракує доказів направлення йому копії рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 березня 2021 року, відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 02 серпня 2021 року у справі № 914/1191/20, від 13 вересня 2021 року у справі № 120/5858/20-а, він має право на поновлення строку на апеляційне оскарження.

Заявник вважає безпідставними твердження суду апеляційної інстанції про те, що початок перебігу строку апеляційного оскарження припадає на 18 серпня 2021 року, коли заявник ознайомився з матеріалами справи, оскільки, на його думку, факт ознайомлення з матеріалами справи не створює тих правових наслідків, що передбачені статтею 272 ЦПК України. Представник банку вважає, що стаття 43 ЦПК України не ототожнює право учасника справи на ознайомлення з матеріалами справи із правом на отримання копії судових рішень

Суд апеляційної інстанції встановив, що повторно наведені відповідачем причини пропуску строку апеляційного оскарження рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 березня 2021 року є аналогічними тим, які вже надавалися суду, а тому не можуть бути визнані поважними, а інших причин він не навів.

Отже, заявник звернувся до суду апеляційної інстанції з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Згідно із частиною четвертою статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Верховний Суд, враховуючи доводи заявника щодо визнання поважними наведених ним у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження причин такого пропуску, зазначає, що статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Тобто ЄБРР, маючи доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень, а також маючи можливість самостійно звернутися до суду із вимогою надати копію такого рішення, не скористався своїм правом. Більше того, він оспорює той факт, що при ознайомленні з матеріалами справи № 461/6908/19, у якій містився оригінал повного тексту рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 березня 2021 року, не ознайомився з його змістом.

Верховний Суд вважає такі доводи неспроможними, оскільки вони свідчать про недобросовісну поведінку учасника справи, адже під час ознайомлення з матеріалами справи він мав можливість ознайомитися зі змістом рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 березня 2021 року, за результатами чого клопотати про надання йому копії такого рішення, а так само ознайомитися із ним на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.

Доводи ЄБРР щодо неповідомлення його про розгляд справи, спростовані судом апеляційної інстанції, адже під час розгляду апеляційної скарги Львівський апеляційний суд встановив, що в матеріалах справи міститься супровідний лист про надіслання копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви, а також рекомендоване повідомлення про вручення такого поштового відправлення адресатові.

Наведене свідчить, що суд апеляційної інстанції у межах зазначених заявником доводів щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, підставно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Встановивши, що апеляційна скарга подана із пропуском строку на звернення, наведені заявником підстави пропуску процесуального строку визнано необґрунтованими, інших причин пропуску цього строку ЄБРР не зазначено, суд апеляційної інстанції із дотриманням норм процесуального закону відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Загальні висновки

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Тож Верховний Суд визнає обґрунтованими висновки Львівського апеляційного суду про те, що початок перебігу строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції розпочався 18 серпня 2021 року; відповідно можна вважати, що сторона відповідача ознайомилася з постановленим судом першої інстанції судоми рішення або, діючи розумно та добросовісно, об`єктивно мала можливість реалізувати такі процесуальні повноваження, зокрема й самостійно вживати заходів для отримання копії рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 березня 2021 року. Поза розумним сумнівом, що таким чином мала вчинити особа, яка прагне добросовісно реалізувати свої процесуальні права та виконати процесуальні обов`язки.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ЄБРР ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 березня 2022 року є необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Європейського Банку Реконструкції та Розвитку на ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Європейського Банку Реконструкції та Розвитку про стягнення коштів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак