КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів, стягнення упущеної вигоди, 3% річних та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ФГВФО, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 1 066,40 грн упущеної вигоди за 25 днів затримки виплати гарантованої суми депозитного вкладу у сумі 50 916,00 грн; 6 006,00 грн відшкодування матеріальних збитків, пов`язаних зі знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсацією відповідача за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати позивачу за період з 27.03.2015 по 21.04.2015 (25 днів), а також 3% річних від простроченої суми 50 916,00 грн згідно норм ст. 625 ЦК України та моральну шкоду у розмірі 1,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з вини відповідача не було своєчасно виконано відшкодування суми депозитного вкладу, так як це стало причиною відмови банка-агента «Райффайзен Банк Аваль» виконати делеговані йому Фондом повноваження по виплаті вкладнику коштів у сумі 50 916,00 грн, що призвело до нанесення позивачу матеріальних збитків та моральної шкоди. Крім цього постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.05.2016 в справі № 826/19010/15 (реєстраційний номер рішення 57754776), визнано протиправними дії ФГВФО, що призвели до затримки виплати позивачу гарантованої суми коштів в розмірі 50 916,15 грн. в період з 27.03.2015 по 21.04.2015, що становить 25 днів (т. 1 а.с. 1-17).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.08.2020 позов ОСОБА_1 до ФГВФО про захист прав споживачів, стягнення упущеної вигоди, 3% річних та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ФГВФО на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 5 901,90 грн, 3% річних у розмірі 104,62 грн, моральну шкоду у розмірі 1,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 1 а.с. 200-207).

В апеляційній скарзі ФГВФО, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що повноваження щодо формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, та визначення сум, що підлягають відшкодуванню покладені на Уповноважену особу ФГВФО, а відтак безпосередньо Фондом не порушено право позивача, тому заявлені вимоги є безпідставними.

Вказує, що ФГВФО не має фінансових зобов`язань перед позивачем, а нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні не можуть бути стягнуті з відповідача як шкода.

Також, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому заподіяно моральну шкоду та не доведено наявність такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні (т. 1 а.с. 213-218).

01.06.2021 позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що суть позову спрямована не до «невиплати» відповідачем коштів позивачу взагалі, а до факту прострочення цієї виплати. Матеріальний стан позивача значно погіршився з причини несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку перед позивачем, тому підлягає відновленню до того стану, який би був у позивача, якщо б відповідач виконав свій обов`язок своєчасно, у строки, визначені законом. Тому зазначені доводи в апеляційній скарзі є нікчемними та безпідставними (т. 2 а.с. 1-5, 22-25).

Судом апеляційної інстанції справу розглянуто в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.05.2016 в справі №826/19010/15 (реєстраційний номер рішення 57754776) у 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ«ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») були укладені договори депозитного вкладу та карткового рахунку з банком.

На підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії неплатоспроможних» від 20.11.2014 № 733, Виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 20.11.2014 № 123, згідно з яким, з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ФГВФО в ПАТ «ВіЕйБі Банк».

На день введення тимчасової адміністрації на депозитному рахунку позивача разом з відсотками знаходилося 50 916,00 грн. та на картковому рахунку - 2 884,00 грн.

17.02.2015 Виконавча дирекція ФГВФО прийняла рішення «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації» № 35.

Також, в лютому 2015 року, ФГВФО було прийнято рішення про виплату гарантованих сум відшкодування вкладникам карткових рахунків Банку через банки-агенти.

20.02.2015 позивачем через банк-агент - ПАТ АБ «Укргазбанк» було отримано кошти в сумі 2 884,06 грн., що підтверджується заявою на виплату переказу від 20.02.2015.

Також, на підставі постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» від 19.03.2015 № 188, Виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» від 20.03.2015 № 63, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А. строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

26.03.2015 в офіційному друкованому виданні - газеті «Голос України» № 54 (6058) було опубліковано оголошення про те, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», Виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк».

З 27.03.2015 було вирішено розпочати виплати гарантованих сум вкладникам депозитних договорів через банки-агенти.

Банком-агентом до якого Фондом було віднесено позивача для отримання відшкодування було визначено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Так, 27.03.2015 позивач в телефонному режимі зв`язалась з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», де їй було запропоновано з`явитися до відділення даного банку для отримання відшкодування коштів у сумі 50916,00 грн.

Цього ж дня, позивач звернулась до начальника Святошинського відділення № 1 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за отриманням вказаного вище відшкодування, пред`явивши паспорт та документ про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер).

Перевіривши дані позивача, останній було запропоновано з`явитися до відділення банку 31.03.2015 для отримання відшкодування в сумі 50 916,00 грн.

З`явившись у визначений день та час, ОСОБА_1 прибула до відділення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», але останній було повідомлено про невідповідність даних оригінала паспорта позивача з даними наданими Фондом та про відмову у видачі їй коштів.

На прохання позивача допомогти їй у вирішенні ситуації, що склалась, у відділенні банку було відмовлено. Банком було повідомлено, що договором між ним та Фондом такі дії не передбачені, та запропоновано звернутись безпосередньо до відповідача.

31.03.2015 позивач звернулась з заявою до відповідача про виправлення помилки в паспортних даних. Виправлені паспортні дані позивача були передані Фондом банку-агенту - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 17.04.2015.

21.04.2015 позивачем через банк-агент - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було отримано кошти в сумі 50 916,15 грн., що підтверджується повідомленням про отримання переказу фізичними особами від 21.04.2015.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати ФГВФО відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Цим Законом регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

За змістом ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі в редакції від 09.02.2019) Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема, ведення реєстру учасників Фонду, здійснення заходів щодо організації виплат відшкодування за вкладами у строки, визначені цим Законом, здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

Відповідно до пунктів 1-2 частини 3 статті 16 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб`позови, подані проти працівників Фонду, вважаються позовами, поданими проти Фонду. Шкода, заподіяна внаслідок рішень, дій та/або бездіяльності Фонду (його працівників), у тому числі шкода, заподіяна внаслідок професійної помилки членів виконавчої дирекції Фонду та/або уповноважених осіб Фонду, відшкодовується Фондом згідно із законодавством.

Згідно ч. 8 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Отже, позивач зазначає, що кошти в сумі 50 916,15 грн. були нею отримані з затримкою на 25 днів з вини Фонду та банка-агента - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а саме під час звернення позивача до відділення № 1 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - 31.03.2015 з приводу виплати відшкодування ФГВФО посадовими особами названого банку було встановлено невідповідність документів вкладника даним, зазначеним у переказі «Аваль-Експрес», а саме: номер паспортного документу не відповідав даним, вказаним у переказі «Аваль-Експрес», що унеможливило виплату позивачу переказу.

Вказана невідповідність була допущена ФГВФО, чим порушено приписи ч. 4 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме інформацію про вкладника в переліку вкладників не було забезпечено, що призвело до затримки виплати позивачу коштів з вини відповідача.

На підставі зазначених обставин, Окружний адміністративний суд м. Києва у постанові від 16.05.2016 в справі № 826/19010/15 (реєстраційний номер рішення 57754776) дійшов висновку, що відповідачем були вчинені протиправні дії, які полягали у наданні недостовірної інформації, що призвело до затримки виплати ОСОБА_1 гарантованої суми коштів в розмірі 50 916,15 грн. в період з 27.03.2015 по 21.04.2015. Дана постанова набрала законної сили, а викладені у ній висновки приймаються до уваги під час розгляду даної справи на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Крім того, розглядаючи питання про закриття провадження у даній справі з підстав віднесення її розгляду до адміністративного судочинства, Київський апеляційний суд у своїй постанові від 11.02.2020 керувався висновками Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/12003/16 (провадження № 11-1252апп18) за позовом ОСОБА_1 до Фонду про відшкодування шкоди, де зазначено, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки ці вимоги не пов`язані із вимогою вирішити публічно-правовий спір, тому справу було направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо виплати грошового вкладу позивачу, останній має право на відшкодування йому трьох відсотків річних від 50 916,00 грн. - суми не виплаченого вкладу, розмір яких становить 104,62 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5 901,90 грн.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що Фондом не порушувалось право позивача, безпідставно стягнуто шкоду на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та моральну шкоду є помилковими, оскільки порушене право позивача встановлено постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.05.2016 в справі № 826/19010/15, а саме діями Уповноваженої особи, яка підзвітна Фонду і саме Фонд несе відповідальність за дії Уповноваженої особи, і така відповідальність закріплена в спеціальному Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судових засіданнях доказам та обґрунтовано дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів, стягнення упущеної вигоди, 3% річних та моральної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська