МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 490/7801/21
Провадження № 22-ц/812/22/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2022 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах адвокатом Бєліком Валерієм Григоровичем, на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Черенкової Н.П., в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби в Миколаївській області, про визнання незаконними рішень, дії, бездіяльності дізнавача, стягнення моральної шкоди за незабезпечення прав потерпілого і процесуальних строків під час досудового розслідування, -

В С Т А Н О В И В :

28 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - ГУНП в Миколаївській області), третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області (далі - ГУ ДКС в Миколаївській області), в якому просив:

- визнати незаконними неправомірними рішення, дії, бездіяльність службових і посадових осіб органу дізнання і досудового розслідування, нездійснення у встановленому порядку і строки процесуальних дій;

- стягнути з ГУ ДКС в Миколаївській області на його користь в порядку відшкодування моральної шкоди 237 900, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що службові і посадові особи Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області Гринчук, Чугай, Загоруйко, Бочарова, Федюніна, слідчі Страхов, Мельчуцький, Кожемякін, Проскурня; Головного управління Національної поліції в Миколаївській області Анохін, Шайхер, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Лівійська, Сидоренко, Левицька Кучерін та інші працівники територіальних органів Національної поліції України, центрального органу виконавчої влади, який покликаний служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки, діяльність якої спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом, вчинили 6 кримінальних правопорушень, в тому числі погрозу вбивством, передбачених ч.1 і 2 ст.129, яка супроводжувалася незаконним проникненням у житло та іншого володіння особи з ознаками ч. 2 ст.162, погрозою знищення майна і людей за ст. 195, замах на вбивство 7 осіб з рушниці «Сайга» з кваліфікацією за п.1 ч.2 ст.115 і ч. 1, 2, 3 ст.15 КК України, після чого з 07.06.2020р. стали на шлях порушення законності, правового порядку, приховування злочинів від реєстрації в ЄРДР та розслідування, порушили і обмежили конституційні права людини і громадянина на захист судом і будь-яким не забороненим законом способом своїх прав і свобод від протиправних посягань на них, які згідно ст.21-22, 9 Конституції України є невідчужуваними та непорушними, не є вичерпними, доповнюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, гарантуються, не можуть бути скасовані, звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод не допускається; порушили правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України, зокрема, статтями 1-2.7-10, 38, 39, 39-1, 40, 40-1, 55-56, 60-61, 214. 220-221 КПК України, будучи службовими і посадовими особами правоохоронних органів вчинили 5 злочинів 06.06.2020р. після чого, приховуючи ці злочини від реєстрації в ЄРДР протягом 2-х місяців, не визначали слідчого і дізнавача, не провели невідкладно огляд місця події, не вилучили зброю і боєприпаси, не здійснили розшук 5 осіб, не встановили власника автомобіля, на якому втекли правопорушники, не допитали усіх свідків і усіх потерпілих, не провели пред`явлення для впізнання, одночасний допит, обшук і огляд службових, підсобних, житлових, господарських приміщень; судові психолого - психіатричну, трасологічну і балістичну експертизи; не подали клопотання слідчому судді і не отримали дозвіл на тимчасовий доступ до матеріалів перевірки його скарги і службового розслідування, зловживаючи своїми владою і службовим становищем, перевищивши надані їм службові повноваження і владу, склали і видали завідомо неправдиві офіційні документи, не виконали покладені на них службові і процесуальні обов`язки, не повідомили нікого про підозру, не склали і не подали на затвердження прокурору і в суд обвинувальний акт, вчинили 21 епізод злочинів у службовій сфері та у підприємницькій діяльності проти життя, здоров`я, власності, правосуддя кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003290 від 18.11.2020р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.367, ч.2 ст.366, ч.1 ст.367, ч.1 ст.366, ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.1 ст.396, ч.1 ст.129, ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.1 ст.396, ч.2 ст. 366, ч.2 ст.162, ч.1 ст.396, ч.1 ст.396, ч.2 ст.366 та ч.1 ст.365 КК України.

В такий спосіб незаконними діями і бездіяльністю, незабезпеченням йому безпеки як особі, яка бере участь у кримінальному судочинстві, обмеженнями його конституційних прав на захист судом, що заборонено в ст.64 Конституції України навіть в умовах воєнного і надзвичайного стану позивачу було завдано моральної шкоди.

Відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними дія ми органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню моральна шкода, завдана громадянинові внаслідок нездійснення процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Незважаючи на виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове розслідування, не виконав зобов`язання роз`яснити порядок поновлення порушених прав і свобод та відшкодування завданої шкоди.

Розмір моральної шкоди встановлений Верховною Радою в абзаці 2 п. 5 п.1 ч.2 ст.4 Закону України і складає 237 900грн.

Відповідно до визначень чинного законодавства моральна шкода у даній справі полягає, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу, ділової репутації позивача, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я через нервове напруження із-за відмови у забезпеченні безпеки, у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через не можливість продовження активного громадського життя, вчиненні дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до його діяльності, в тому числі господарської, порушенні стосунків з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків в його житті.

Також вказує, що при розгляді даної справи належить взяти до уваги висновки, викладені в постанові Судової палати у цивільних справах ВС від 11.09.2013 у справі №6-48цс13, в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 24.03.2020 року у справі №818/607/17).

Позивач визначив розмір завданої моральної шкоди в сумі 237 900 грн., проте передбачає, що відповідач буде заперечувати проти такого розміру відшкодування завданої моральної шкоди як справедливої сатисфакції, а тому вважає, що справедливим буде встановлений висновком експерта розмір відшкодування моральної шкоди.

Неправомірність рішень, дій, бездіяльності службових і посадових осіб органу досудового розслідування полягає в тому, що вони не тільки порушили ст.64 Конституції і ст.ст.1-2. 7-10, 36, 55, 214 КПК України, а й погоджені з МВС України Накази Генеральної прокуратури України від 06.04.2016р. N139 «Про затвердження Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» та №16 від 31.01.2019р. «Про затвердження Змін до Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань». Приймаючи до уваги, що група дізнавачів і слідчих у кількості 30 службових і посадових осіб Центрального ВП і ГУНП в Миколаївській області свідомо і умисно не надали заходи забезпечення безпеки в процесі дізнання кримінальних проступків і досудового слідства нетяжких, тяжких і особливо тяжких злочинів вважає можливим здійснити захист його порушених і обмежених прав судом шляхом подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, завданої незабезпеченням його безпеки як особи, яка бере участь у кримінальному судочинстві під час досудового розслідування.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2021 року відмовлено у відкритті провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті провадження, місцевий суд виходив із того що справа не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим дійшов до висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі. При цьому суд не зазначив, за правилами якого саме судочинства кримінального чи адміністративного повинен розглядатися цей спір.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу, а справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, відмовивши у відкритті провадження через те, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції не виконав вимоги ч. 6 ст. 186 ЦПК України, а саме не зазначив який саме суд має розглядати таку заяву, так як згідно ЦПК України такі заяви в порядку окремого провадження розглядає тільки суд загальної юрисдикції.

Скарги в порядку кримінального провадження розглядаються тільки під час досудового розслідування, яке давно закінчилося і кримінальне провадження закрите, а слідчий суддя не має повноважень розглядати будь які скарги, заяви, клопотання після закриття провадження.

Також апелянт вказує, що Миколаївський окружний адміністративний суд також відмовив у відкритті провадження, так як КАС України розгляд таких заяв не передбачений.

Оскаржувана ухвала суду призвела до позбавлення його конституційного права на захист прав і свобод, проголошеного в частині 1 статті 55 Конституції, а таке обмеження заборонено в статті 64 Конституції України і тому це рішення є неконституційним.

Апелянт наголошує на тому, що в цій справі для нього важливо визначити, чи дійсно позовні заяви про визнання незаконними інших процесуальних дій, які порушили права і свободи людини і громадянина та відшкодування моральної шкоди не підлягають розгляду місцевим судом загальної юрисдикції на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Учасники процесу до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з позовної заяви 06 червня 2020 року стосовно позивача працівниками національної поліції України були вчинені протиправні дії, а саме 5 злочинів. Після чого, приховуючи ці злочини від реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань (ЄРДР) протягом 2-х місяців, працівники відповідача не визначали слідчого і дізнавача, не провели невідкладно огляд місця події, не вилучили зброю і боєприпаси, не здійснили розшук 5 осіб, не встановили власника автомобіля, на якому втекли правопорушники, не допитали усіх свідків і усіх потерпілих, не провели пред`явлення для впізнання, одночасний допит, обшук і огляд службових, підсобних, житлових, господарських приміщень; судові психолого - психіатричну, трасологічну і балістичну експертизи; не подали клопотання слідчому судді і не отримали дозвіл на тимчасовий доступ до матеріалів перевірки його скарги і службового розслідування, зловживаючи своїми владою і службовим становищем, перевищивши надані їм службові повноваження і владу, склали і видали завідомо неправдиві офіційні документи, не виконали покладені на них службові і процесуальні обов`язки, не повідомили нікого про підозру, не склали і не подали на затвердження прокурору і в суд обвинувальний акт, вчинили 21 епізод злочинів у службовій сфері та у підприємницькій діяльності, проти життя, здоров`я, власності, правосуддя кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003290 від 18.11.2020р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.367, ч.2 ст.366, ч.1 ст.367, ч.1 ст.366, ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.1 ст.396, ч.1 ст.129, ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.1 ст.396, ч.2 ст. 366, ч.2 ст.162, ч.1 ст.396, ч.1 ст.396, ч.2 ст.366 та ч.1 ст.365 КК України.

В такий спосіб незаконними діями і бездіяльністю, незабезпеченням безпеки особам, які беруть участь у кримінальному судочинстві, обмеженням його конституційних прав на захист судом, що заборонено статтею 64 Конституції України навіть в умовах воєнного і надзвичайного стану, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та членів його сім`ї, погрозами і замахом на знищення і/чи пошкодження його майна та незабезпечення безпеки.

Відмовляючи у відкриття провадження суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Між тим колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновку суду першої інстанції не в повній мірі відповідають нормам процесуального права з огляду на наступне.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративним справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначені її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У поданому позові ОСОБА_1 просив визнати рішення, дії, бездіяльність службових і посадових осіб органу дізнання і досудового розслідування, щодо не забезпечення ними прав потерпілого, безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, не вчинення всіх необхідних слідчих дій, обмеження його конституційних прав на захист судом незаконними і неправомірними; стягнути з ГУ ДКС в Миколаївській області на його користь в порядку відшкодування моральної шкоди 237 900, 00 грн, спричиненої протиправною бездіяльністю при досудовому розслідуванні кримінального провадження.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 КПК України).

Кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає глава 26 КПК України.

Відповідно до статті 303 КПК України в порядку КПК України можуть бути оскаржені шляхом звернення до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, про зупинення досудового розслідування, про закриття кримінального провадження, про відмову у визнанні потерпілим - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; рішення слідчого, дізнавача про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; тощо.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, згідно ч. 1 ст. 306 КПК України розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318- 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Саме у такий спосіб законодавчо передбачене забезпечення громадянам України право на судовий захист їх прав у вирішенні зазначеного питання.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, тобто у виявленні, попередженні, припиненні, розкритті або розслідуванні кримінальних правопорушень, а також у судовому розгляді кримінальних проваджень-це здійснення правоохоронними органами правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на захист життя, житла, здоров`я та майна цих осіб від протиправних посягань, з метою створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя.

Як встановлено матеріалами справи ОСОБА_1 є учасником кримінального провадження, а отже кримінальний процесуальний закон визначає спеціальний порядок розгляду скарг учасника кримінального провадження на рішення, дії, бездіяльність слідчого або прокурора при вчиненні процесуальних дій та застосуванні заходів безпеки особами до яких можуть бути застосовані заходи безпеки передбачені законом, які позивач заявив за правилами цивільного судочинства. За такого такі вимоги повинні розглядатися за правилами кримінального судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 234/19443/16-ц (провадження № 14-630цс18) та від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги про визнання незаконними, неправомірними рішення, дії, бездіяльності службових і посадових осіб органу дізнання і досудового розслідування щодо незабезпечення ними прав потерпілого, безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, не вчинення всіх необхідних слідчих дій, обмеження конституційних прав на захист судом вирішуються за правилами КПК України, а отже не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. У разі закриття кримінального провадження, позивач не позбавлений права за наявності для того правових підстав звертатися до суду в порядку КПК України з заявою про скасування рішення правоохоронних органів про закриття кримінального провадження та розгляду його скарги на дії службових і посадових осіб органу дізнання і досудового розслідування щодо неповноти чи неправильності проведеного досудового розслідування.

В той же час колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

В позовній заяві позивач посилається на те, що незаконними діями і бездіяльністю органів досудового розслідування щодо незабезпечення його прав під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, обмеженням його конституційних прав йому було завдано моральну шкоду.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відшкодування шкоди, завданої незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду урегульовано, зокрема, положеннями статті 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Крім того, приписи статті 23 ЦК України визначають загальні підстави для відшкодування моральної шкоди.

З огляду на зазначене позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди, заданої відповідачем, можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Питання про те, чи підпадають заявлені позовні вимоги під юрисдикцію саме Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має вирішуватися судом під час розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 20 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

Проаналізувавши викладені в постанові обставини та норми права в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про неможливість спільного розгляду вимог про визнання незаконними неправомірними рішення, дії, бездіяльність службових і посадових осіб органу дізнання і досудового розслідування щодо незабезпечення прав позивача під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, обмеженням його конституційних прав як особи, яка бере участь у кримінальному судочинстві у кримінальному провадженні, які підлягають розгляду за правилами КПК України, та вимог про відшкодування моральної шкоди, які підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині відмови у відкритті провадження за його позовними вимогами до Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області, ГУ ДКС в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди були порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення в цій частині помилкового судового рішення.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України у випадку порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ухвала суду першої інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, оскільки при постановленні ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2021 року в частині відмови у відкритті провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 237 900 грн. судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, що призвели до ухвалення помилкового судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує права заявника на гарантії захисту у суді своїх інтересів, ухвала в цій частині підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду, а саме вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 367, 368, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2021 року в частині відмови у відкритті провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 237 900 грн скасувати і направити справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині зазначену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 06 січня 2022 року.