Шаргородський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 року

м. Шаргород

Справа № 152/279/22

Провадження № 2/152/145/22

Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді Соколовської Т.О.,

за участі

секретаря судового засідання Дешевої В.В.,

позивача за первісним позовом

відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідача за первісним позовом

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №1 цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета на стороні позивача Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення для подружжя режиму окремого проживання та визначення місця проживання малолітньої дитини,

встановив:

I. Виклад позицій позивача, відповідача.

11.04.2022 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову зазначила, що з 22.09.2010 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_2 . Від спільного проживання в шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_4 донька ОСОБА_6 , які проживають біля неї та знаходяться на її утриманні. Відповідач з сім`єю не проживає, постійної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, чим ставить її у скрутне матеріальне становище.

ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі по 26180 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову до суду.

28.04.2022 відповідач ОСОБА_2 пред`явив в суді зустрічний позов до ОСОБА_1 про встановлення для подружжя режиму окремого проживання та визначення місця проживання малолітньої дитини.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначив, що вони з дружиною спільно не проживають, не мають спільного побуту та спільного бюджету з лютого 2022 року. У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану позивач разом з дітьми виїхала за кордон, а він залишився проживати в м. Києві, отже вони фактично проживають окремо і об`єктивно не мають можливості проживати спільно однією сім`єю як раніше. Внаслідок окремого проживання в різних країнах, напруженою обстановкою та погіршенням комунікації вони не можуть досягнути згоди щодо місця проживання старшого сина та розміру необхідних щомісячних платежів на утримання дітей, тому він здійснює лише періодичні перекази на потреби дітей по мірі поточних фінансових можливостей. В даний час дружина не працює, уклала довгостроковий договір оренди житла за кордоном і не має наміру повертатися в Україну, у зв`язку з чим є необхідність встановлення режиму окремого проживання подружжя.

Крім того їм з дружиною не вдалося спільно досягти згоди щодо подальшого місця проживання старшого сина ОСОБА_3 , якому виповнилося десять років. Щодо місця проживання доньки ОСОБА_4 , якій виповнилося шість років, спору не існує, за обоюдним погодженням ними вирішено, що дочка однозначно має проживати з матір`ю незалежно від того, в якій би країні не проживала дружина.

Разом з тим у дружини виникають складності у вихованні сина, який потребує особливої уваги з початком підліткового віку, не бажає навчатися в іспанській школі. До від`їзду з дружиною за кордон син навчався у школі №71, яка знаходиться поблизу їх будинку, відвідував спортивні секції, займався музикою, відвідував курси англійської мови. Натомість, під час перебування за кордоном та проживання з дружиною син припинив відвідування дистанційного навчання у своїй школі та виконання домашніх завдань. Змоги віддалено виправити цю ситуацію він не має, тому вважає за доцільне визначити місце проживання сина з ним, оскільки він має змогу піклуватися про його фізичне виховання, всебічний розвиток та навчання. Він займається підприємницькою діяльністю, має стабільний дохід, тому взмозі матеріально забезпечити сина. Син також виявив бажання проживати з ним. За вказаних підстав просить визначити місце проживання сина ОСОБА_5 , 2011 року народження з батьком за місцем його проживання.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , яка приймає участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги змінила, просила стягнути аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 26180 грн. Щодо стягнення аліментів на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , то в цій частині вона позов не підтримує, позаяк погоджується, щоб син проживав з батьком, а право на стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини має той із батьків, з яким проживає дитина. Щодо задоволення зустрічного позову не заперечує, оскільки вважає вимоги чоловіка про встановлення режиму окремого проживання подружжя і визначення місця проживання сина з ним є обґрунтованими і такими, що відповідають інтересам дитини та інтересам сім`ї.

Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , який приймає участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції змінені позовні вимоги ОСОБА_1 визнає, згоден і має змогу сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі, визначеному позивачкою - 26180 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Зустрічні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити посилаючись на ті ж самі, обставини, що і в зустрічні позовній заяві.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування в судове засідання не прибув. Суд, з урахуванням думки учасників судового засідання, проводить розгляд справи у його відсутності.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

28.04.2022 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про встановлення для подружжя режиму окремого проживання та визначення місця проживання малолітньої дитини (а.с.38-55).

04.05., 11.05., 28.06.2022 від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до суду надійшли заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.58-59, 62-63, 71-72, 75-76, 86-89).

01.07.2022 від відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 надійшло клопотання про долучення доказів (а.с. 94-95).

Інших заяв і клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників судового процесу не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 14.04.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін та призначено судове засідання на 11 годину 10 травня 2022 року. Ухвала суду отримана відповідачем 14.04.2022 (а.с.36-37).

Відповідачеві - ОСОБА_2 запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву, повідомлено про право пред`явити зустрічний позов або подати заяву про визнання позову, у строк для подання відзиву (а.с. 36- 37).

28.04.2022 від відповідача ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про встановлення для подружжя режиму окремого проживання та визначення місця проживання малолітньої дитини (а.с.38-55).

Ухвалою суду від 17.05.2022 зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення для подружжя режиму окремого проживання та визначення місця проживання малолітньої дитини прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей. При цьому суд перейшов до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення для подружжя режиму окремого проживання та визначення місця проживання малолітньої дитини за правилами загального позовного провадження, зі стадії підготовчого провадження. Відкрито підготовче провадження. Притягнуто до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - Службу у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с.80 - 82).

Ухвалою суду від 17.05.2022 відповідачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 запропоновано в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали подати до суду відзив на зустрічну позовну заяву, який має відповідати вимогам, встановленим ст. 178 ЦПК України. (а.с. 80 - 82).

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 відзив на зустрічну позовну заяву до суду не подала.

Третій особі - Службі у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування запропоновано в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали подати до суду письмові пояснення щодо позову.

Копію ухвали суду від 17.05.2022 направлено на адресу третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, яку вона отримала 23.05.2022 (а.с.84).

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування письмові пояснення щодо позову до суду не подала.

Ухвалами суду від 05.05.2022, 11.05.2022, 29.06.2022, 05.07.2022 визначено участь сторін у судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с. 60 - 65, 73 - 78, 90 - 93, 100 - 101).

Ухвалою суду від 05.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання призначено на 13 годину 06 липня 2022 року (а.с.100 - 101).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 22.09.2010 (а.с.7).

Від шлюбу сторони даного цивільно-правового спору мають малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 28.10.2011 та доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського управління юстиції у м. Києві (а.с. 8, 30).

З лютого 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно не проживають.

У зв`язку з введенням воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 ОСОБА_1 перебуває за межам України з двома малолітніми дітьми: десятирічним сином Енеєм та шестирічною донькою ОСОБА_8 , які проживають з нею у республіці Іспанія. ОСОБА_1 не працює, самостійного заробітку не має.

Батько дітей ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 , з 2009 року займається підприємницькою діяльністю, яка пов`язана із здачею в оренду нерухомого майна та надання консультаційних послуг, має регулярний дохід (а.с.9 - 12, 28 - 29, 48 - 51).

Квартира під номером АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 05.05.2020, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер 208239173 від 05.05.2020 (а.с.53).

З часу виїзду ОСОБА_1 з дітьми за кордон сторони проживають окремо, не ведуть спільного побуту, не мають спільного бюджету. ОСОБА_2 регулярної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, періодично здійснює переказ коштів на їх потреби.

Малолітній ОСОБА_5 є учнем спеціалізованої школи 1 - 111 ступенів №71 Солом`янського району м. Києва, що підтверджується довідкою №09 від 27.01.2022 (а.с.52).

За правилами п. 4 ст. 19, 158 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного із батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, який приймається на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають значення для справи.

З висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місяця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що керуючись інтересами дитини Орган опіки і піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, дійшов до переконання, що малолітньому ОСОБА_5 , доцільно проживати з батьком - ОСОБА_2 однією родиною, що забезпечить найкращі інтереси дитини (а.с. 96 - 98).

На виконання вимог ч.2 ст.171 СК України суд вислухав малолітнього ОСОБА_5 , який приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. При опитуванні малолітнього ОСОБА_5 , який за віком має повних десять років, суд встановив, що останній прихильний до свого батька ОСОБА_2 і виявив бажання проживати разом з ним в Україні.

Отже, суд встановив, що батько малолітньої дитини ОСОБА_5 - ОСОБА_2 відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, має можливість забезпечити належні умови утримання та виховання дитини, син ОСОБА_9 прихильний до нього, виявив бажання проживати разом з батьком, мати дитини - ОСОБА_1 не заперечує щодо визначення місця приживання сина біля батька.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з положеннями ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю доглядати за батьками, дітьми та з інших причин не проживають спільно.

Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до статті 119 Сімейного кодексу України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. За заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Положення статті 120 Сімейного кодексу України передбачено, що встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором.

У разі встановлення режиму окремого проживання: майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

У відповідності з роз`ясненнями, що містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119,120 Сімейного кодексу України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку статті 119 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Аналізуючи зміст диспозиції статті 119 Сімейного кодексу України, суд вважає, що для встановлення подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям.

Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя.

Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений.

Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов`язків.

Відповідно до частини 2 статті 119 Сімейного кодексу України режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя

У справі, що розглядається судом встановлено, що сторонами даного цивільно - правового спору припинені сімейні відносини, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно не проживають з лютого 2022 року, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет і в даний час не мають можливості і бажання проживати спільно.

Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини встановлює, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно зі ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У п. 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 зазначено, що "дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю".

За приписами ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Ослон проти Швеції" №2 від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч.3 ст. 29 ЦК України).

При цьому, згідно із ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 надано суду висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місяця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із якого вбачається, що керуючись інтересами дитини Орган опіки і піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, дійшов висновку, що малолітньому ОСОБА_5 , доцільно проживати з батьком - ОСОБА_2 однією родиною, що забезпечить найкращі інтереси дитини (а.с. 96 - 98).

Малолітній ОСОБА_5 є учнем спеціалізованої школи 1 - 111 ступеня №71 Солом`янського району м. Києва, що підтверджується довідкою №09 від 27.01.2022 (а.с.52).

У зв`язку з введенням воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 відповідач по зустрічному позову ОСОБА_1 перебуває за межам України з двома малолітніми дітьми: десятирічним сином Енеєм та шестирічною донькою ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_1 підтвердила той факт, що за кордоном у неї виникають складності з організацією шкільного навчання для сина ОСОБА_3 , якому важко дається вивчення іспанської мови, тому вона надає згоду на його проживання з батьком, і вважає, що останній є добрим батьком, діти дуже прихильні до нього, він може і має можливість забезпечити належний рівень виховання та утримання сина і таке її рішення відповідає найкращим інтересам дитини.

За приписами ст. 12 Конвенції про права дитини, дитині надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Зазначені положення Конвенції кореспондуються з ч.2 ст. 171 СК України, якою передбачено, що при вирішенні спору, в тому числі і про місце проживання, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана судом.

На виконання вимог ч.2 ст.171 СК України суд вислухав малолітнього ОСОБА_5 , який приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. При опитуванні малолітнього ОСОБА_5 , який за віком має повних десять років, суд встановив, що останній прихильний до свого батька ОСОБА_2 і виявив бажання проживати разом з батьком в Україні.

Отже, суд встановив, що батько малолітньої дитини ОСОБА_5 - ОСОБА_2 відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, має можливість забезпечити належні умови утримання та виховання дитини, син ОСОБА_9 прихильний до нього, виявив бажання проживати разом з батьком, мати дитини - ОСОБА_1 не заперечує щодо визначення місця приживання сина біля батька.

За змістом ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

За приписами ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За приписами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 17 встановлено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 не заперечував щодо способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, згідно з положеннями ст.184 СК України, згоден і має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі, визначеному позивачем ОСОБА_1 , а саме: по 26180 грн. щомісячно з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

VІ. Висновки суду

У справі, що розглядається, суд, дослідивши всі обставини, оцінивши докази прийшов до висновку, що ОСОБА_2 надані належні, достовірні, допустимі докази, які не викликають сумніву і є достатніми для ухвалення судом рішення про встановлення режиму окремого проживання для подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Для встановлення такого режиму наявні усі визначені законом підстави, поза як сімейні відносини між подружжям припиненні, спільно вони не проживають з лютого 2022 року, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, в даний час не мають об`єктивної можливості і бажання проживати спільно.

Встановлення судом режиму окремого проживання відповідає інтересам і волі сторін, при цьому не порушує інтересів їх малолітніх дітей.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи в частині визначення місця проживання малолітньої дитини сторін, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до переконання, що визначення місця проживання дитини біля батька є виправданим та доцільним, відповідатиме найвищим інтересам дитини, п. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява № 39948/06) у рішенні від 18.12.2008 наголосив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві".

При ухваленні даного рішення суд також враховує вимоги п. 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 про те, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що на час вирішення судом спору найбільш сприятливим для дитини та відповідним її інтересам щодо належних умов проживання, виховання та розвитку буде рішення про встановлення місця проживання її з батьком.

Разом з тим, суд наголошує, що ОСОБА_1 як мати, незважаючи на проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною та прийнятті участі у її вихованні.

При визначенні розміру аліментів суд, враховує матеріальне становище платника аліментів, який є фізичною особою - підприємцем, отримує регулярний дохід від своєї діяльності, згоден і має можливість сплачувати аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі, визначеному позивачкою за первісним позовом ОСОБА_1 і приходить до висновку, що з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки у твердій грошовій суму в розмірі, визначеному сторонами - 26180 грн., з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3.07.1991 в редакції Закону від 6.02.2003 щомісячно, починаючи з 11 квітня 2022 року і до досягнення дочкою повноліття.

При цьому суд виходить із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька, а також з принципів розумної достатності та справедливості.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 до державного бюджету судовий збір в сумі 992,40 грн. за позовні вимоги в частині стягнення аліментів, від сплати яких звільнена позивач за первісним позовом ОСОБА_1 .

Питання щодо розподілу інших судових витрат, які понесли сторони судом не розглядається, оскільки сторони даного цивільно - правового спору не виносили його на вирішення суду.

У силу ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 15, 76-81, 89, 133, 141, 206, 258-259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, на підставі ст.ст.8,51,59 Конституції України, ст.ст. 3, 9, 12, 27 Конвенції «Про права дитини», ст.5 Протоколу №1 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) , ст.ст. 3, 7, 24, 80, 84, 105, 109, 110, 112, 114, 115,119, 120 141, 150, 155, 157, 160, 161, 171, 180-184, 191 СК України, ч.4 ст. 29 ЦК України, ст.ст. 8, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», суд, -

у х в а л и в:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у твердій грошовій сумі в розмірі 26180 (двадцять шість тисяч сто вісімдесят) гривень, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 в редакції Закону від 06.02.2003 щомісячно, починаючи з 11 квітня 2022 року і до досягнення дочкою повноліття.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення для подружжя режиму окремого проживання та визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити.

Встановити режим окремого проживання для подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , шлюб між якими зареєстрований 22 вересня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів 22 вересня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за №1255.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 за місцем його проживання: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 до Державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України, отримувач коштів - ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ім`я (найменування) сторін:

позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстроване місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт громадянина України НОМЕР_5 , виданий Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві 09.11.2010;

відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , паспорт громадянина України НОМЕР_7 , виданий Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 17.07.2001;

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування, місцезнаходження: м. Київ вул. Богдана Хмельницького, 24, .

Рішення ухвалено та проголошено 06.07.2022.

Головуючий суддя: Т.О. Соколовська