РІШЕННЯ

Іменем України

19.07.2022 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Мартинишин М.О.

з участю секретаря судового засідання Оверко Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Велтлінер» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Велтлінер» (далі також ПрАТ «СК «Велтлінер») 07.02.2019 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . У позовній заяві просило стягнути із відповідачки на свою користь грошові кошти у розмірі 85 249,97 гривень та стягнути понесені судові витрати.

Заявлені вимоги обґрунтовувало тим, що 25.02.2018 року на перехресті вулиць Кульпарківська Перфецького у м. Львові сталася ДТП за участю автомобілів марки: «Chery QQ» р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та «Opel Insignia» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який був застрахованим від ризику пошкодження в ДТП на підставі договору добровільного страхування засобів наземного транспорту.

Стверджує про те, що винуватцем ДТП була водій автомобіля «Chery QQ» р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_1 , яка порушила вимоги п.2.3б, 8.7.3. Правил дорожнього руху України. У зв`язку із цим ПрАТ «СК «Велтлінер» визнала зазначений випадок страховим та провела страхову виплату на користь потерпілого (власника застрахованого автомобіля) у розмірі 85 249,97 гривень. У зв`язку з чим, позивач звернувся позовом до відповідачки як особи, відповідальної за заподіяння шкоди та володільця джерела підвищеної небезпеки. Відтак, просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди в розмірі 85 249, 97 гривень та стягнути понесені судові витрати.

03.12.2020 року Франківським районним судом м. Львова прийнято заочне рішення у даній справі, яким було в задоволенні позову ПрАТ «СК «Велтлінер» до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку зворотної вимог шкоди, заподіяної в результаті ДТП відмовлено за недоведеністю такого.

17.06.2021 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Велтлінер» залишено без задоволення. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 03.12.2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.01.2022 року касаційну скаргу ПрАТ «СК «Велтлінер» було задоволено частково. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 03.12.2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17.06.2021 року скасовано, а справу № 465/674/19 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій Верховний Суд зазначив про те, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про те що, відсутність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП свідчить про недоведеність її вини у заподіянні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливе лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення; закриття адміністративного провадження не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Скеровуючи справу до суду першої інстанції Верховний Суд зазначив про те, що під час нового розгляду необхідно звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15 (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)). З метою встановлення належного складу відповідачів у справі суду необхідно перевірити, чи була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час скоєння ДТП, в залежності від чого вирішити питання про належних відповідачів у справі. Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, здійснити судом, який ухвалить рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Дану справу 01.02.2022 року було скеровано Верховним Судом у Франківський районний суд м.Львова, яку отримано 22.02.2022 року та розподілено на суддю Мартинишин М.О.

Представник позивач в судове засідання не з`явився, разом з тим подав клопотання про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у відсутності представника позивача на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи.

За наведених обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності представника позивача та відповідача на підставі наявних у ній доказів, які суд вважає достатніми для ухвалення рішення по суті заявлених вимог.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені позовні вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи по суті судом було встановлено, що 25.02.2018 року у м. Львові, на перехресті вулиць Кульпарківська Перфецького сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Opel Insignia» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Chery QQ» р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Автомобіль «Opel Insignia» р.н. НОМЕР_2 на момент ДТП був застрахований від ризику пошкодження в ДТП у ПрАТ «СК «Велтлінер» згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №18001-135/17 КАСКО від 14.07.2017 року. Страхувальником та вигодонабувачем за договором добровільного страхування було визначено ОСОБА_3 . Страхова сума 410000.00 грн. Франшиза безумовна за будь-яким страховим випадком 0.00 грн. Строк дії договору з 24.07.2017 року до 23.07.2018 року.

27.02.2018 року страхувальник ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «Велтлінер» із заявою-повідомленням про настання страхового випадку, у якій повідомив про пошкодження застрахованого майна автомобіля «Opel Insignia» р.н. НОМЕР_2 .

ПрАТ «СК «Велтлінер» замовило експертну оцінку завданої матеріальної шкоди. Відповідно до Звіту № ФД-00066 від 05.03.2018 року, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Opel Insignia» р.н. НОМЕР_2 складає 142 083,29 гривень.

15.03.2018 року ПрАТ «СК «Велтлінер» провело страхову виплату за договором добровільного страхування у розмірі 85249.97 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 80. Сума страхової виплати була зменшена на 56833.32 грн. від загального розміру шкоди, визначеного суб`єктом оціночної діяльності, на підставі п. 31.8. договору добровільного страхування згідно якого, у разі настання страхових випадків, передбачених пунктами 8.1.-8.3. договору, крім випадку конструктивної загибелі транспортного засобу з будь-яких причин, страховик має право здійснити виплату страхового відшкодування наступним чином: першу частину страхового відшкодування страховик сплачує протягом 10 (десяти) робочих днів з дня складання страхового акту у розмірі 60 % суми страхового відшкодування, визначеного у страховому акті. Решту 40 % страхового відшкодування сплачується страховиком лише за умови документального підтвердження страхувальником оплати вартості ремонтних робіт транспортного засобу.

Щодо доказів проведення страхової виплати згідно платіжного доручення № 80, суд зазначає наступне. 06.03.2018 року страхувальник ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, вказавши у ній реквізити власного банківського рахунку. Платіжне доручення № 80 від 15.03.2018 року містить недолік в частині вірного зазначення призначення платежу, однак він є несуттєвим і таким, що спростовується іншими наявними у справі доказами. Як вбачається із вказаного платіжного доручення у графі «Призначення платежу» зазначено: «Поп. к. р. НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_4 , Стр. відшкод. за ремонт а/м Шкода Фабіа д/н НОМЕР_5 зг. Дог. страх. № 18001-135/17 КАСКО від 14.07.17 р. без ПДВ». Тобто, позивачем, при формуванні платіжного доручення, було помилково вказано назву іншого транспортного засобу. При цьому решта реквізитів платіжного доручення є вірними та такими, що дозволяють ідентифікувати платіж як такий, що був виконаний з метою відшкодування завданої шкоди страхувальнику. Зокрема, номер карткового (банківського) рахунку страхувальника співпадає з тим, який був зазначений у заяві про виплату страхового відшкодування. Данні страхувальника співпадають з даними, вказаними у договорі добровільного страхування. Реквізити договору страхування, вказані у платіжному дорученні № 80 від 15.03.2018 року, співпадають з реквізитами договору добровільного страхування наземного транспорту № 18001-135/17 КАСКО від 14.07.17 року. Крім того, з листа ПрАТ «СК «Велтлінер» від 16.03.2018 року, адресованого страхувальнику вбачається, що 15.03.2018 року у платіжному дорученні № 80 було невірно зазначено призначення платежу, яке необхідно вважати вірним наступного змісту: «Страхове відшкодування за а/м «Opel Insignia» р.н. НОМЕР_2 зг. договору страхування № 18001-135/17 КАСКО від 14.07.17 р. без ПДВ». На запит позивача від 15.01.2021 року щодо підтвердження факту отримання суми страхової виплати у розмірі 85 249,97 гривень страхувальник ОСОБА_3 надав письмову відповідь про те, що 15.03.2018 року на його банківський (картковий) рахунок надійшли грошові кошти у розмірі 85249.97 грн. в якості страхової виплати по договору добровільного страхування наземного транспорту № 18001-135/17 КАСКО від 14.07.17 року. Будь-яких претензій до ПрАТ «СК «Велтлінер» у зв`язку із страховою виплатою по договору не маю.

Таким чином, провівши страхову виплату за договором добровільного страхування у розмірі 85 249,97 гривень позивач набув право зворотної вимоги до відповідача та/або його страховика в межах фактично понесених витрат (сплачених грошових коштів).

Щодо наявності вини відповідача у скоєній дорожньо-транспортній пригоді, як підстави покладення на неї цивільно-правової відповідальності за відшкодування завданої шкоди судом встановлено наступне.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 05.11.2018 року по праві № 465/1175/18 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строків на притягнення особи до відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП. З постанови суду вбачається, що ОСОБА_1 , 25.02.2018 року о 16.20 год у м. Львові на перехресті Кульпарківська Перфецького, керуючи транспортним засобом «Chery QQ» р.н. НОМЕР_1 , не стежила за дорожньою обстановкою, не реагувала на її зміну, здійснила рух на заборонений сигнал світлофору, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «Opel Insignia» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У постановах Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 910/18319/16; від 16.04.2019 року у справі № 927/623/18 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

У постанові Верховного Суду від 04.03.2020 року у справі № 641/2795/16-ц (провадження № 61-20728св19) зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

Відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Незважаючи на те, що вина ОСОБА_1 не була встановлена під час розгляду справи про адміністративне правопорушення № 465/1175/18 суд вважає, що матеріали цивільної справи містять достатню кількість інших документів, які можуть бути оцінені як належні та допустимі докази її вини у порушенні Правил дорожнього руху України, спричиненні дорожньо-транспортної пригоди та завдання матеріальної шкоди.

Так, з рапорту інспектора взводу № 2, роти № 2, батальйону № 1 УПП у Львівській області від 01.03.2018 року вбачається, що обидва водії на місці пригоди стверджували про те що, перетинаючи регульоване перехрестя, вони рухалися на зелений сигнал світлофору. З огляду на те, що водії не визнавали своєї вини у скоєному ДТП, свідків пригоди не було, інші докази порушення ПДР України учасниками пригоди не були встановлені, - працівниками патрульної поліції прийнято рішення скласти протоколи про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП на обох водіїв - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Однак, в подальшому було виявлено, що по АДРЕСА_1 , встановлено камеру відеоспостереження, яка належить приватному підприємству «Прогрес+». Дослідженням запису із вказаної камери відеоспостереження встановлено, що громадянин ОСОБА_2 , перетинаючи регульоване перехрестя на автомобілі «Opel Insignia» р.н. НОМЕР_2 , рухався на зелений сигнал світлофору. В свою чергу ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Chery QQ» р.н. НОМЕР_1 , не стежила за дорожньою обстановкою, не реагувала на її зміну, на регульованому перехресті здійснила рух на заборонений сигнал світлофору, а саме червоний, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «Opel Insignia» р.н. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, чим порушила вимоги п.п.2.3.б, 8.7.3. ПДР України.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 138239 від 25.02.2018 року вбачається, що громадянка ОСОБА_1 , 25.02.2018 року на перехресті вулиць Кульпарківська Перфецького у м. Львові, керуючи транспортним засобом Chery QQ» р.н. НОМЕР_1 , не стежила за дорожньою обстановкою, не реагувала на її зміну, на регульованому перехресті здійснила рух на заборонений сигнал світлофору, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «Opel Insignia» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , автомобілі отримали механічні ушкодження. ОСОБА_1 порушила вимоги п.п.2.3.б, 8.7.3. ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст. 124 КУпАП. З протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ознайомлена, тимчасовий дозвіл серії ТД № 718694 на право керування транспортними засобами отримала.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що дії відповідача ОСОБА_1 , які виявилися у порушенні ПДР України, внаслідок яких автомобілі «Opel Insignia» р.н. НОМЕР_2 та Chery QQ» р.н. НОМЕР_1 отримали механічні пошкодження, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП, що є підставою для покладення на неї цивільно-правової відповідальності за відшкодування завданої шкоди. Разом з тим, чинним законодавством України про страхування заборонено експлуатацію транспортних засобів за відсутності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а відтак покладення на водіїв прямого обов`язку відшкодувати завдану шкоду внаслідок скоєння ДТП. Винятками з вказаного правила є перевищення ліміту майнової відповідальності страховика або ж коли у останнього не виникає обов`язку здійснення страхового відшкодування в силу відповідних положень Закону.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що автомобіль «Chery QQ» р.н. НОМЕР_1 , на момент скоєння ДТП, не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується витягом з Централізованої бази Моторного (транспортного) страхового бюро України від 11.04.2022 року. Таким чином, відшкодування завданої шкоди внаслідок скоєння ДТП у даному випадку має здійснюватися на загальних підставах у відповідності до наведених нижче положень чинного законодавства.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в ч.1 ст. 990 ЦК України.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи те, що позивачем було проведено страхову виплату за договором добровільного страхування у розмірі 85 249,97 гривень, до нього перейшло право зворотної вимоги до відповідача, як заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах здійсненої суми страхової виплати, а тому позов слід задоволити повністю.

Відтак, з ОСОБА_1 підлягають до стягнення на корись ПрАТ «СК «Велтлінер», грошові кошти у розмірі 85 249, 97 гривень.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.05.2020 року в справі № 530/1731/16-ц зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

За час розгляду даної цивільної справи в судах позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 8 916 гривень(при зверненні з позовом до Франківського районного суду м. Львова, при звернення з апеляційною скаргою до Львівського апеляційного суду та при поданні до Верховного Суду касаційної скарги на рішення судів попередніх інстанцій). Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У ч.13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи повне задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність розподілу судових витрат в сумі 8 916 гривень сплаченого судового збору, шляхом їх покладення на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України -

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Велтлінер» кошти, пов`язані з виплатою страхового відшкодування у розмірі 85 249,97 гривень та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 916 гривень, а всього разом 94 165,97 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Велтлінер», юридична адреса: м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 1В, 4 поверх, .

Відповідач: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного судового рішення - 22.07.2022 року.

Суддя Мартинишин М.О.