КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 357/6422/21

Апеляційне провадження 22-ц/824/6910/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.

сторони

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», проданої через представника Власенка Артема Олександровича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Цукурова В.П., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

у червні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 50 324,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг 18.08.2011 підписала заяву, згідно якої відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у відповідній довідці.У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 20 000 грн. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладенні на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачка не виконує належним чином зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 12.05.2021 у розмірі 50 324,25 грн, яка складається із 36 850,05 грн заборгованості за тілом кредитом, 36 850,25 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 13 474, 20 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд дійшов помилкового висновку про необґрунтованість вимог за тілом кредиту, вважаючи, що заявлена вимога про стягнення заборгованості по тілу кредиту значно перевищую максимальний кредитний ліміт. Відповідачці було видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом. Після отримання картки та ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, остання здійснила дії щодо проведення активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Судом не враховано, що до позовної заяви додано банківську виписку по рахунку, з якої вбачається отримання та використання позичальником кредитних коштів. Суд також не звернув уваги, що під час списання чергового щомісячного платежу по оплаті частинами відповідачкою використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту на розміром встановленого кредитного ліміту. Суд також не звернув уваги, що вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, тип відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують виконанню договору була надана позичальнику та останньою підписано довідку про умови кредитування. Суд всупереч ст. 1054 ЦК України безпідставно звільнив відповідачку від зобов`язання щодо повернення отриманої суми позики та заборгованості по процентам за користування кредитом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що в наданій позивачем анкеті заяві, яка є лише єдиним документом підписаним відповідачкою, відсутні умови про нарахування відсотків та про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання. Матеріали справи не містить доказів, що саме з тими Умовами, які додані банком відповідачка ознайомилась, а тому вони не можуть вважатись складовою кредитного договору. Вважає, що без надання підтверджень про конкретні запропоновані Умови, відсутність у заяві домовленостей сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком умови і тарифи не можуть розцінюватись, як стандартна форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Щодо послуги «Оплата частинами» то позивачем не надано доказів, які підтверджують факт погодження з умовами надання такої послуги. В позовній заяві відсутні посилання на вказану послугу при обґрунтуванні розміру заборгованості. Позивач під час розгляду фактично змінив підстави позову, проте не зміг пояснити з чого складається заборгованість за тілом кредиту та який розмір нарахований за умовами «Оплата частинами».

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.08.2011 року між сторонами по справі укладено кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачкою анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до наданої позивачем довідки, на момент укладення договору відповідачці встановлено кредитний ліміт у сумі 500 грн. У подальшому вказаний кредитний ліміт змінювався та з 04.11.2018 складав максимальний розмір - 20 000 грн.

За розрахунками, долученими позивачем до позовної заяви, відповідачкою погашено заборгованість за поточним тілом кредиту станом на 30.06.2019 у сумі 169 726,60 грн, а станом на 12.05.2021 - у сумі 2 120,49 грн.

Відповідно до розрахунку, складеного позивачем, заборгованість за договором станом на 12.05.2021 складає 50 324,25 грн, яка складається із 36 850,05 грн заборгованості за тілом кредиту, 36 850,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 13 474, 20 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію заяви - анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умови), довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видані кредитні карти НОМЕР_1 з терміном дії з 18.08.2011 по 04/15, НОМЕР_2 з терміном дії 03.11.2014 по 10/18, НОМЕР_3 з терміном дії з 30.10.2018 до 05/22, НОМЕР_4 з терміном дії з 19.08.2019 по 03/23; виписка з рахунку за період з 18.08.2011 по 11.05.2020 за цими картками та розрахунок заборгованості за період з 18.08.2011 по 31.05.2015, з 01.06.2015 по 30.06.2019, з 01.07.2019 по 12.05.2021.

Суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про те, що позивачем не доведено, які саме умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування мали на увазі сторони, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, які брала на себе зобов`язання відповідач зі сплати процентів за користування кредитними коштами.

У анкеті - заяві вказано лише про те, що відповідачка підписала анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг для індивідуальних клієнтів, приватних підприємств та керівників корпоративних клієнтів. Дана заява не містить даних про те, якої згоди досягли сторони щодо сплати процентів за користування кредитом. У анкеті - заяві вказано лише про те, що відповідачка має отримати платіжну картку кредитка «Універсальна».

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем розмір процентної ставки за користування кредитом складає 2,5 % щомісячно або 30 % річних. В апеляційній скарзі позивач також зазначає саме про такий розмір процентної ставки.

Проте, відповідно до розрахунку позивач нараховує проценти у розмірі з 18.08.2011 - 30 % річних, з 01.09.2014 - 34,8 % річних, з 01.04.2015 - 43,2 %, з 1.06.2015 по 25.12.2015 процента ставка від 2,5 % до 3,6 %, з 26.12.2015 по 30.06.2019 процентна ставка 3,6 %, з 01.07.2019 по 12.05.2021 - 3,6 % з пониженням до 3,4 %.

Про те, що з відповідачкою було узгоджено такий розмір процентів будь - яких доказів не надано.

Відповідно до розрахунку позивача будь - яка заборгованість у період нарахування процентів за ставкою 30 % річних відсутня.

Відтак позивач нараховував проценти на власний розсуд, а не за ставкою, узгодженою з відповідачкою.

За ставкою ж, узгодженою між сторонами заборгованість позивачем не доведена.

Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачкою не підписані, а матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими Умовами відповідачка була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву.

Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які саме умови договору були узгоджені сторонами не є підтвердженням наявності заборгованості ні по тілу кредиту, ні по відсоткам за користування кредитом у розмірі, визначеному позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки відповідачка користувалася кредитними коштами та частково погашала кредит, то достовірно знала про необхідність сплати процентів за користування кредитом та їх розмір грунтуються на припущеннях. Саме по собі користування кредитними коштами не свідчить про обізнаність відповідачки про розмір процентів за користування кредитом.

У той же час з виписки по рахункам (а.с. 27-47) вбачається, що позивач на власний розсуд проводив списання відсотків за користування кредитними коштами у неузгодженому з відповідачкою розмірі.

Доказів про те, що у разі несписання непогоджених з відповідачкою відсотків була б наявна заборгованість по тілу кредиту позивач не надав.

Крім того, згідно довідки про зміну умов кредитування кредитний ліміт у різні періоди встановлювався від 500 грн до 20 000 грн, а з 15.02.2019 склав 0 грн.

Встановлення кредитного ліміту означає, що особа не може отримати кредит у розмірі, що перевищує кредитний ліміт.

Разом з тим, у розрахунках, які складені самим позивачем прострочена заборгованість по тілу кредиту складає 36 850,05 грн. За який саме період нарахована прострочена заборгованість у такій сумі та з яких підстав цей розмір перевищує розмір кредитного ліміту позивач не вказав та доказів на підтвердження цих обставин не надав.

Суд першої інстанції правильно вказав, що посилання позивача на участь відповідачки у таких банківських програмах як «Оплата частинами» чи «Миттєва розстрочка» не є підставою для задоволення позову, оскільки з цих підстав позивач позов не заявляв та будь - якого обгрунтування та доказів не надавав.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Висновки суду першої інстанції відповідають висновках Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 25.07.2022.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук