КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________
Справа №760/3650/21
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4351/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації в особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року (суддя Оксюта Т.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації в особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, третя особа: ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

у лютому 2021 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про скасування зняття з реєстрації місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 , осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та поновлення реєстрації місця проживання вказаних осіб у вказаній квартирі, яке прийняте і виконане після 17 червня 2020 року; зобов`язання відповідача внести до Реєстру територіальної громади м. Києва дані щодо скасування запису, внесеного після 17 червня 2020 року про поновлення реєстрації місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 , осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з правничою допомогою у сумі 7 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17 липня 2020 року, укладеного з ОСОБА_2 , її донькою ОСОБА_4 та онуками ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , яким квартира належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 26 травня 1994 року.

Позивач стверджувала, що при придбанні вказаної квартири в ній було зареєстроване місце проживання лише ОСОБА_2 , яка повинна була виписатись до 31 липня 2020 року. В подальшому вказана особа, як попередня співвласниця, була виписана за заявою її представника - адвоката Бондаренка В.Г., поданою до ЦНАП Солом`янської РДА 13 серпня 2020р. Однак, 12 жовтня 2020 року їй стало відомо, що в

належній їй вищевказаній квартирі стали прописані дві невідомі сторонні особи - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча вона не надавала згоди на реєстрацію в квартирі місця проживання сторонніх осіб.

Зазначала, що 19 жовтня 2020 року до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації було подано скаргу на протиправні дії працівників Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб. За результатами розгляду вказаної скарги, отримано лист від 2 листопада 2020 року №108-108/ОП/Б-1827-3882, зі змісту якого вбачається, що до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли повідомлення про зняття з реєстрації місця проживання громадянина ОСОБА_7 та його малолітньої доньки з адреси: АДРЕСА_1 , та про їх реєстрацію за адресою: с. Рожнів, Косівський р-н, Івано-Франківська область. Надалі було встановлено, що лист про зняття з реєстрації третіх осіб не надсилався Рожнівською сільською радою об`єднаної територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області та їх реєстрація з одночасним зняттям з реєстрації місця проживання не проводилась, і що в отриманому листі-повідомленні, на підставі якого до 13 липня 2020р. було проведено процедуру зняття з реєстрації місця проживання вказаних осіб, містилась недостовірна інформація. За наслідками встановлення вказаних обставин, Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві було проведено скасування зняття з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та поновлено реєстрацію їх місця проживання, без будь-якого її інформування, як власника житла, та, відповідно, без її згоди.

Позивач стверджувала, що треті особи, місце проживання яких було зареєстроване у спірній квартирі після її придбання, там фізично не проживають, не використовують її як житло, а проживають за адресою: АДРЕСА_3 . При придбанні квартири продавцями повідомлено про відсутність на неї будь-яких прав третіх осіб, і що внаслідок продажу майна не буде порушено прав та законних інтересів третіх осіб, у тому числі неповнолітніх, малолітніх дітей, яких продавці зобов`язані утримувати за законом чи договором. Також таке повідомлення здійснено в окремо поданих письмових заявах, які зберігаються в справах нотаріуса. І нотаріусом було отримано витяг з реєстру територіальної громади м. Києва №12730382 від 17 липня 2020року, зі змісту якого вбачалась що в квартирі було зареєстроване місце проживання лише однієї із співвласників - ОСОБА_2 , яка повинна була виписатись до 31 липня 2020 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано рішення Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про скасування зняття з реєстрації місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 , фізичних осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та поновлення реєстрації місця проживання вказаних осіб у вказаній квартирі, яке прийняте і виконане після 17 липня 2020 року. Зобов`язано Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації внести до Реєстру територіальної громади м. Києва дані щодо скасування запису, внесеного після 17 липня 2020 року про поновлення реєстрації місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 , фізичних осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 3 грудня 2021 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в особі Відділу з питань реєстрації місця

проживання/перебування фізичних осіб на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги в сумі 7 000грн.

У поданій апеляційній скарзі Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація в особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача судові витрати.

Відповідач посилається на прийняття судового рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, не врахування тієї обставини, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Відповідач зазначає, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру». Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 1 лютого 2016 року № 48 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з наданням адміністративних послуг у сферах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб у межах міста Києва, а також наданням відомостей з Державного земельного кадастру» районним в місті Києві державним адміністраціям з 4 квітня 2016 року делеговані права по здійсненню реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб.

Відповідач стверджує, що до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло звернення від громадянина ОСОБА_2 щодо рейдерського захвату жилого приміщення, в якому проживають він та його малолітня донька, за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до інформації, зазначеної в Реєстрі територіальної громади міста Києва, начальником Відділу було встановлено те, що треті особи були зняті з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі повідомлення Рожнівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про зняття з реєстрації місця проживання особи у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання. Під час перевірки паспортного документу ОСОБА_2 було з`ясовано, що в паспортному документі відсутні штампи про зняття та реєстрацію місця проживання за адресою: Івано-Франківська область, Косівський р-н, с. Рожнів.

Відповідачем було направлено запит до Рожнівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області щодо здійснення перевірки інформації про проведення процедури зняття/реєстрації місця проживання третіх осіб та отримана відповідь про те, що повідомлення про зняття з реєстрації місця проживання третіх осіб не направлялись до відповідача та їх реєстрація з одночасним зняттям з реєстрації місця проживання не проводилась.

Відповідач зазначає, що враховуючи, що треті особи були зняті з реєстрації по підробленому повідомленню про зняття з реєстрації місця проживання з адреси: АДРЕСА_1 та, що повідомлення про зняття з реєстрації місця проживання не направлялись до відповідача, тому на підставі пункту 28 Правил, яким визначено підстави скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування, було проведено скасування зняття з реєстрації та поновлена реєстрація місця проживання вищевказаних осіб.

Відповідач звертає увагу суду, що за інформацією з Реєстру територіальної громади міста Києва за період з 30 січня 2017 року по 19 жовтня 2020 року за адресою:

АДРЕСА_1 було зареєстровано три особи: ОСОБА_2 з 5 червня 1965 року по 13 серпня 2020 року, ОСОБА_2 з 23 березня 2002 року та ОСОБА_3 з 28 лютого 2019 року.

Відповідач стверджував, що діяв в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про скасування зняття з реєстрації, так як було встановлено факт порушення зняття з реєстрації третіх осіб.

Крім того, відповідач зазначає, що разом із відзивом на позовну заяву було подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, оскільки предмет доказування у справі вимагав надання пояснень у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Проте, судом першої інстанції вказане клопотання не було взято до уваги та розгляд справи було продовжено в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, тому, суд першої інстанції безпідставно зазначає про співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та їх стягнення з відповідача, в тому числі відшкодування вартості послуг по юридичному представництву адвокатом клієнта в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Бондаренко В.Г. просить відмовити в її задоволенні, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та зазначає, що у висновках відповідача, які були передумовою для скасування рішень від 13 жовтня 2020 року, вказано що 10 вересня 2020 року, тобто через день після звернення до відповідача ОСОБА_2 , відповідно без дотримання перевірочної процедури, відповідачем було проведено скасування зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явилися, судове повідомлення, направлене на адресу ОСОБА_2 , повернулося до апеляційного суду без вручення з відміткою листоноші, що адресат відсутній за вказаною адресою, представник ОСОБА_1 - адвокат Бондаренко В.Г. у відзиві на апеляційну скаргу зазначив про розгляд справи без участі позивача та її представника.

За таких обставин та враховуючи положення ст. 128 та 372 ЦПК України, колегія суддів вирішила за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність позивача, її представника та третьої особи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Федорчук Х.В. , яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 17 липня 2020 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , як продавцями, та ОСОБА_1 , як покупцем, укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., право власності ОСОБА_1 на квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У п. 1.5. договору купівлі-продажу зазначено, що продавці стверджують, що на момент укладення договору, зокрема, треті особи не мають прав на квартиру ( у тому числі за договором найму (оренди), шлюбним контрактом (договором), право застави, право довічного користування, сервітутів або відповідно до інших правочинів як в межах, так і за межами України, внаслідок продажу майна не буде порушено прав та законних інтересів третіх осіб, у тому числі неповнолітніх, малолітніх дітей, непрацездатних осіб, яких продавці зобов`язані утримувати за законом чи договором. У квартирі зареєстрованих малолітніх, неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб, чиї права могли б бути порушені у зв`язку з її продажем, немає.

Згідно п. 1.6 договору купівлі-продажу, якщо повідомлена інформація не відповідає

дійсності, покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на майно, що відчужується.

Пунктом 3.1.2. договору купівлі-продажу продавці зобов`язалися звільнити квартиру від речей побутового вжитку, передати ключі і всю документацію на квартиру в день нотаріального посвідчення цього договору, зняти з реєстраційного обліку усіх зареєстрованих у квартирі осіб в термін до 31 липня 2020 року включно.

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва станом на 17 липня 2020 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 , яка знята з реєстрації у зазначеній квартирі 13 серпня 2020 року на підставі заяви Бондаренка В.Г. , який представляв інтереси ОСОБА_1

8 вересня 2020 року до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся ОСОБА_2 з приводу незаконного зняття його та його малолітньої дочки ОСОБА_3 з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно висновку відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, 13 липня 2020 року до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло повідомлення від Рожнівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 . Перевіркою паспортного документа ОСОБА_2 було з`ясовано відсутність штампів про зняття/реєстрацію місця проживання у с. Рожнів, Косівського району Івано-Франківської області. 13 жовтня 2020 року до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла відповідь Рожнівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області про те, що повідомлення про зняття з реєстрації місця проживання на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з адреси: АДРЕСА_1 не направлялися до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації. У зв`язку із викладеними обставинами, 10 вересня 2020 року було проведено скасування зняття з реєстрації адреси місця проживання ОСОБА_2 .

Аналогічний висновок було складено стосовно проведення скасування зняття з реєстрації адреси місця проживання від 13 липня 2020 року ОСОБА_3 .

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва станом на 12 жовтня 2020 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 з 23 березня 2002 року та малолітня ОСОБА_3 з 28 лютого 2019 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно не застосовано практику Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання державними органами принципу належного урядування, у відповідності до якого помилки державних органів, здійснені під час виконання ними своєї законодавчо-визначеної роботи, не повинні виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку із діями відповідача позивач неправомірно обмежена у правах власника на належне їй нерухоме майно.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та

суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним Законом, який регулює відносини у сфері реєстрації місця проживання особи, відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до абзацу 11 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Частина 11 статті 6 вказаного закону визначає, що у разі якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог вказаного Закону 02 березня 2016 постановою Кабінету Міністрів України № 207 затверджено Правила реєстрації місця проживання, якими передбачено механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюються форми необхідних для цього документів (далі Правила, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 3 Правил реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Згідно з пунктом 26 Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспорта померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення:

підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства (інформація територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки

на тимчасове проживання чи скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні); підстав для перебування бездомної особи на обліку/для отримання бездомною особою соціальних послуг у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту (письмове повідомлення соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту); підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

У пункті 4 Правил визначено, що реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання.

Відповідно до пункту 8 Правил документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України "Про адміністративні послуги".

Відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України (пункт 9 Правил).

Згідно пункту 27 Правил працівник органу реєстрації у день звернення особи (її представника) або в день отримання документів від центру надання адміністративних послуг, представника спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, посадової особи виконавців послуг з управління (утримання) багатоквартирного будинку (гуртожитку), об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельного кооперативу, управителя багатоквартирного будинку: приймає рішення про зняття з реєстрації або про відмову у знятті з реєстрації місця проживання особи; вносить відомості про зняття з реєстрації місця проживання у документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Датою зняття з реєстрації місця проживання осіб, які подавали документи через центр надання адміністративних послуг, представника спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, посадову особу виконавців послуг з управління (утримання) багатоквартирного будинку (гуртожитку), об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельного кооперативу, управителя багатоквартирного будинку, є дата отримання органом реєстрації відповідних документів.

У пункті 28 зазначених Правил передбачено, що реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства.

У разі виявлення такого порушення керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи.

Працівник органу реєстрації: формує і вносить дані про скасування

реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи до реєстру територіальної громади; формує інформацію про скасування реєстрації/ зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи для її передачі до відомчої інформаційної системи ДМС з подальшою передачею інформації до Реєстру відповідно до Порядку.

З матеріалів справи вбачається, що зняття з реєстрації ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 здійснено органом реєстрації - відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, на підставі повідомлення Рожнівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 3 липня 2020 року про зняття з реєстрації місця проживання у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання: Івано-Франківська область, Косівський район, село Рожків з 3 липня 2020 року.

Відповідно до листа голови Рожнівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Радиш С.В. від 28 вересня 2020 року повідомлення про зняття з реєстрації місця проживання на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з адреси: АДРЕСА_1 не направлялося до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в селі Рожнів не зареєстровані і не проживають.

Отже, ОСОБА_2 не звертався до органу реєстрації із заявою про зняття з місця реєстрації себе та своєї малолітньої дочки, а відтак зняття вказаних осіб з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 відбулося з порушенням п. 26 Правил.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції помилково зазначав, що зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстрації відбулося у результаті помилки органу реєстрації, оскільки з наданих суду документів вбачається, що вказана дія була вчинена у результаті направлення до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації підроблених документів, тобто вчинення шахрайських дій, у зв`язку із чим посадова особа адміністрації звернулася до органів поліції та прокуратури із заявою про злочин.

За таких обставин, працівник органу реєстрації, а саме відповідача, правомірно скасував зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та його малолітньої дочки ОСОБА_3 та вніс відповідні відомості до реєстру територіальної громади.

Посилання суду першої інстанції, що вказані дії відповідача порушують права позивача, як власника житла, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідач діяв у межах своїх повноважень і відповідно до норм матеріального права.

При цьому, позивач не позбавлена можливості захистити свої інтереси відповідно до умов пункту 1.6. договору купівлі-продажу, оскільки саме продавці квартири надали позивачу неправдиву інформацію стосовно відсутності третіх осіб, які зареєстровані у квартирі, у тому числі і стосовно малолітньої особи.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що пред`являючи даний позов, позивач фактично ставить питання про позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права на користування спірним житловим приміщенням, посилаючись на те, що вказані особи у квартирі не проживають. Разом з цим, ОСОБА_2 у даному спорі залучений до участі у справі у якості третьої особи, як представник своїх інтересів, так і інтересів малолітньої дитини. Також до участі у справі не залучено орган опіки та піклування відповідно до вимог ст. 19 СК України.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2021 року по справі № 206/5355/18 зазначено, що: відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожній особі гарантується окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18 лютого 1999 року).

Та обставина, що ОСОБА_1 на даний час є власником квартири не є підставою для припинення права користування квартирою третіх осіб, адже сам факт переходу права власності від однієї особи до іншої не може бути єдиною та достатньою підставою для підтвердження наявності припинення підстав на право користування.

Колегія суддів зазначає, що зняття з реєстрації місця проживання третіх осіб без їх заяви та заяви другого законного представника малолітньої, без рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення є протиправним.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 8 квітня 2022 року, справа № 185/1821/20, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Із такого тлумачення положень статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» та пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, якими визначений Порядок проведення реєстрації та зняття з реєстрації, виходив Верховний Суд у постановах від 10 лютого 2021 року в справі № 755/14304/19, від 02 червня 2021 року в справі № 615/1011/19, від 15 липня 2021 року в справі № 757/36194/19, від 23 жовтня 2021 року у справі № 638/11233/20.

Таким чином відповідно до статті 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права.

Посилання суду першої інстанції на правовий висновок, зроблений Верховним Судом у справі № 645/4220/16-ц, є необґрунтованим, оскільки правовідносини у даній справі не є подібними до правовідносин, які були предметом розгляду Верховного Суду у зазначеній справі.

Як вже зазначалося вище, поновлення реєстрації третіх осіб у спірній квартирі, не позбавляє позивача права власності на квартиру, а позивач, як власник, не позбавлена можливості захистити власні інтереси у належний спосіб і з дотриманням норм діючого законодавства.

Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у

випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 43 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Частиною 2 статті 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (ч. 4 ст. 19 ЦПК України).

Згідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно частин 2 та 3 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Частинами 5 та 6 статті 279 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів

прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч. 7 ст. 279 ЦПК).

Відповідач разом з відзивом на позовну заяву у визначений судом строк 5 квітня 2021 року подав до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Вказане клопотання відповідача судом першої інстанції розглянуто не було, а справа розглянута у спрощеному провадженні без виклику учасників справи.

Зазначене позбавило відповідача мати розумну можливість представляти свої інтереси як учасника справи в умовах, які передбачені процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду. Вказане, у свою чергу, перешкодило стороні належним чином користуватися передбаченими статтею 43 ЦПК України процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, при розгляді справи допущені порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.

За змістом частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню не підлягають, позивачу не підлягають відшкодуванню понесені нею витрати на правову допомогу, а додаткове рішення суду від 3 грудня 2021 року є нечинним.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації в особі

Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації в особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, третя особа: ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка проживає у АДРЕСА_4 , на користь Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37378937, яка знаходиться у м. Київ, просп. Повітрофлотський, 41, судові витрати у сумі 1362грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 липня 2022 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк