КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 753/9717/21 Апеляційне провадження № 22-ц/824/5551/2022Головуючий у суді першої інстанції - Гринчак О.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Вербова І.М., Невідома Т.О.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про передачу нерухомого майна у власність та зобов`язання вчинити дій,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила передати ОСОБА_1 , на виконання мирового договору від 15.09.2017 про пожиттєве піклування, догляд за нею в разі хвороби, та поховання, не спалюючи, який відповідач виконувати не став та виконувати фізично неможливо, залишену йому у власність при обміні квартирами на виконання пожиттєвого догляду та лікування, квартиру АДРЕСА_1 , у власність передати ОСОБА_1 , чим виконати до кінця обмін квартирами (а.с. 75-77).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.09.2017 позивач подарувала відповідачу свою власність (квартиру за адресою АДРЕСА_2 ), однак цей договір не підтверджував усних домовленостей. 15.09.2017 відповідач приніс уже підписаний всією сім`єю мировий договір від 15.09.2017. Позивач вказує, що сам відповідач підтверджує дійсність мирового договору. 10.05.2018 позивач потрапила до лікарні та була прооперована, однак про неї ніхто не піклувався. 02.06.2018 позивач знову потрапила до лікарні, всі кошти були сплачені нею, натомість відповідач не опікується позивачкою. Позивач обґрунтовує вимоги тим, що між сторонами був обмін квартирами між ріднею, так квартира АДРЕСА_1 була залишена відповідачем за пожиттєве проживання в ній позивача, її догляд, піклування, лікування та поховання не спалюючи. За виконання домовленостей всієї сім`ї відповідач залишив собі у власність квартиру АДРЕСА_1 за договором від 15.09.2017. Саме відповідач обманом заволодів квартирою позивача з метою збагачення, бо вже тоді мав дозвіл на ПМЖ з України, ніколи не мав мети доглядати матір до смерті та похоронити, не спалюючи. На думку позивача, за невиконання даного мирового договору відповідач має виконати незакінчений обмін квартирами та передати у власність позивачу, тому що приховав, що виїжджає з України з усією сім`єю на ПМЖ та фізично не зможе виконувати обманний договір.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.11.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про передачу нерухомого майна у власність та зобов`язання вчинити дії відмовлено (а.с. 173-178).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що основний договір між сторонами було укладено 15.08.2017, і саме цей основний договір відповідач визнає, що свідчить про те, що даний договір є про обмін житлом, який укладено не з метою добровільного дарування, а є зобов`язуючим на вчинення відповідних дій відповідачем (а.с. 180-187).

Відзиву від учасників справи не надходило.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились між собою про те, що ОСОБА_1 дарує сину, ОСОБА_2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , що належить їй на праві власності, та зобов`язується знатись з реєстрації в цій квартирі, а ОСОБА_2 зобов`язався надати ОСОБА_1 для довічного проживання квартиру АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності та зареєструвати в ній матір, та при продажу подарованої йому квартири передати ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 000,00 дол США про що уклали договір в простій письмовій формі 15.08.2017.

11.09.2017 між сторонами у справі укладено договір дарування, за умовами якого позивач ОСОБА_1 подарувала відповідачу ОСОБА_2 квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

15.09.2017 між позивачем та відповідачем було укладено мировий договір, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір, який домовились не посвідчувати нотаріально, а лише затвердити підписами всіх заінтересованих осіб та скріпити підписами двох свідків (а.с. 14).

За умовами договору, що ОСОБА_1 дарує ОСОБА_2 двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_2 та буде присутня в разі продажу цієї квартири ОСОБА_2 , який зобов`язується виділити ОСОБА_1 (передати їй в руки, або покласти на її рахунок в банку) - 5 000,00 дол США.

ОСОБА_2 зобов`язується:

-пожиттєво піклуватись про ОСОБА_1 (доглядати за нею в разі її хвороби);

-переселити ОСОБА_1 та зареєструвати її в 2-х кімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 , в яку також не буде підселяти ніяких інших осіб до її пожиттєвого проживання, де ОСОБА_1 в свою чергу зобов`язується оформити субсидію та сплачувати комунальні послуги і дбайливо ставитись до цієї квартири.

У разі форсмажорних обставин ОСОБА_1 зобов`язується не претендувати на спадщину, яка залишиться від ОСОБА_2 , а за це члени та спадкоємці сім`ї ОСОБА_2 будуть виконувати до кінця життя ОСОБА_1 цей договір, з яким ознайомлені. Також сім`я ОСОБА_2 зобов`язується похоронити ОСОБА_1 в землі та не спалювати.

Позивач звернулася до суду з даним позовом про зобов`язання відповідача передати їй на виконання мирового договору від 15.09.2017 квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.

Згідно з положеннями ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що мировий договір від 15.08.2017 був предметом розгляду цивільної справи № 759/13939/18, за наслідками розгляду якого постановою Київського апеляційного суду від 11.09.2019, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 28.01.2021, було задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.05.2019 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Київського апеляційного суду від 11.09.2019 у справі № 759/13939/18 встановлено, що мирова угода, укладена між позивачкою та одним із її синів, відповідачем у справі (йдеться про мирову угоду від 15.08.2017), є в силу Закону нікчемним правочином, що не породжує будь-яких правових наслідків для його сторін, оскільки укладена в простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення.

Щодо Мирового договору від 15.09.2017, на який позивач посилається як на підставу позовних вимог, то він не містить узгодженої між сторонами умови, за якою ОСОБА_2 зобов`язався би передати у власність ОСОБА_1 квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Натомість, є умова, за якою відповідач зобов`язався переселити позивачку та зареєструвати її місце проживання в квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає в даній квартирі по теперішній час.

При цьому, в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, на підставі яких відповідач зобов`язується передати ОСОБА_1 у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність ОСОБА_1 своїх позовних вимог.

Посилання апелянта на договір від 15.08.2017, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, не може братись до уваги, оскільки, як вже зазначалось, питання стосовно договору. укладеного між сторонами 15.08.2017 вже було вирішено постановою Верховного Суду від 28.01.2021, в якій засилено висновок Київського апеляційного суду про те, що мирова угода від 15.08.2017 є в силу Закону нікчемним правочином, що не породжує будь-яких правових наслідків для його сторін, оскільки укладена в простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції правильно застосовано до правовідносин норми процесуального права, повно та всебічно досліджено матеріали справи та прийнято обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову. Доводи апелянта зводяться до його незгоди з висновками суду та на законність і обґрунтованість постановленого судового рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про передачу нерухомого майна у власність та зобов`язання вчинити дій залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 04 липня 2022 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді І.М. Вербова

Т.О. Невідома