Справа №642/2921/21
Провадження № 2/642/2921/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2021 року суддя Ленінського районного суду м.Харкова Шрамко Л.Л., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з газопостачання

встановив:

До Ленінського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з газопостачання, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суддя приходить до наступного висновку:

Згідно з ч. 1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Приписами ст. 162 ЦПК України передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Проте, за положеннями ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У відповідності до положень п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №3 «Про де які питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про правоволодіння і користування ним.

У правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18, міститься висновок про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Надання житлово-комунальних послуг з утримання майна нерозривно пов`язане з об`єктом нерухомого майна, зокрема вищезазначеним житловим приміщенням, користувачем чи власником якої є відповідач.

Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 по справі № 911/2390/18 зазначила, що виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосувати під час вчинення позову інші норми, що регулюють інші види територіальної підсудності.

Виходячи з наведеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно.

З позовної заяви вбачається, що предметом позову є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату послуг з газопостачання, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, вимога виникла з приводу нерухомого майна, що є підставою для застосування правил виключної підсудності, та позовна заява підлягає розгляду Харківським районним судом Харківській області, за місцезнаходженням квартири, однак помилково направлена до Ленінського районного суду м.Харкова.

У позовний заяві позивач обґрунтовано послався на положення ч.1 ст. 30 ЦПК України, та застосував правила виключної підсудності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частинами 1 та 2 ст. 32 ЦПК України визначено, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, до якого вона надіслана.

На підставі, вищевикладеного, керуючись ст.ст. 28, 30- 32, 161, 162 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з газопостачання передати за підсудністю Харківському районному суду Харківської області, за місцезнаходженням нерухомого майна: АДРЕСА_1.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Суддя Л.Л. Шрамко