Справа № 309/1225/22
Провадження № 2/309/237/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Волощук О. Я.

при секретарі Турзай Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання його неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із ним, як батьком дитини.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі. За час перебування в шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 05.07.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня донька залишились проживати разом із батьком. Обов`язки по вихованню та утриманню доньки ОСОБА_3 взяв на себе позивач.

Відповідачка ОСОБА_2 постійного місця проживання не має, винаймає житло. Постійного місця роботи у відповідачки не має, вона не в змозі забезпечити належні умови для проживання та виховання дитини.

Позивач просить ухвалити рішення про визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просила суд задоволити позов.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнала у повному обсязі. Зазначила, що перебуває за кордоном, де має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , наміру повертатись в України не має. Підтвердила той факт, що вихованням та утриманням доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 займається її батько - ОСОБА_1 .

Представник відповідачки - адвокат Кузнєцов М.О. подав заяву розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника. При постановленні рішення просив врахувати той факт, що відповідачка 28.04.2022 року виїхала за кордон на постійне місце проживання, участі у вихованні дитини брати не може.

Відповідно до 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Суд, в порядку ст. 223 ч.1 ЦПК України розглянув справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

Предметом даного позову є вирішення питання про місце проживання малолітньої дитини, батьки якої добровільно не досягли домовленості щодо визначення місця проживання їх спільної дитини.

Спірні питання щодо визначення місця проживання дитини урегульовані положеннями Сімейного Кодексу України, Цивільного Кодексу України, також суд керується положеннями міжнародних законодавчих актів щодо врегулювання такого питання, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, у відповідності із положеннями ст.10 ЦПК України, Декларацією про права дитини від 20.11.1959 року.

У відповідності до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За принципом статті 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.

У судовому засіданні встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі. За час перебування в шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 05.07.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня донька залишились проживати разом із батьком, перебуває на його утриманні та вихованні.

Відповідачка ОСОБА_2 фактично не проживає в м. Хуст, виїхала на постійне місце проживання в Австрію.

Згідно з положеннями ст. 160 ч.1 та ст. 161 ч.1, ч.2 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідачка ОСОБА_2 визнала той факт, що не проживає з неповнолітньою донькою, перебуває за кордоном, де має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , наміру повертатись в України не має. Дитина тривалий час проживає разом із позивачем.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасників забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Суд враховує практик ЄСПЛ в аналогічних правовідносинах. Так, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13. у справі "М.С. проти України" та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 "Мамчур проти України", ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

Таким чином, опираючись в першу чергу на інтереси малолітньої дитини, її вік, та з метою створення нормальних умов для її виховання та розвитку, приймаючи до уваги всі докази та обґрунтування сторін по справі, суд вважає, що з метою максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї, беручи до уваги ту обставину, що відповідачка ОСОБА_2 - мати малолітньої дитини фактично не проживає в м.Хуст, виїхала на постійне місце проживання за кордон, не бажає і відмовляється від виховання та утримання доньки, все в сукупності дає суду підстави вважати, що місце проживання дитини слід визначити з батьком ОСОБА_1 .

При цьому суд констатує, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено 992,40 судового збору, а відтак, з урахуванням наведеного, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачки.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 19, 29, 160-161, 141, 157 СК України, ст. 3,9 Конвенції про права дитини, ст. 6 Декларації прав дитини, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцем АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992, 40 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту його оголошення до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Волощук О.Я.