печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6169/22-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі Ємець Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних, -

В С Т А Н О В И В :

07.02.2022 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», згідно вимог якої просить суд стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (, яке зареєстроване за адресою: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1) заборгованість в розмірі 40 883,40 грн. (сорок тисяч вісімсот вісімдесят три гривні 40 копійок), а також понесені судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, банк вказує, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2009 у справі № 22-2920/09 позов Банку задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість в загальній сумі 20008,22 доларів США та 18 179,35 грн., рішення набрало законної сили 04.06.2009 р., а виконавчі листи видано 21.07.2009 р.

Проте, станом на момент 13.12.2021 вказане рішення суду відповідачем не виконано, а тому в порядку ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути кошти з відповідача.

Ухвалою судді від 06.05.2022 справу прийнято до провадження судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Т.Г. та визначено розглядати за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін.

17.06.2022 до суду надійшов відзив представника позивача на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, одночасно просив застосувати позовну давність до позовних вимог, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості було виконано у 2017 році.

22.06.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник вказав на безпідставність доводів викладених у відзиві, так як рішення до суду не виконано.

12.07.2022 представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, з урахуванням обставин викладених у відзиві на позов, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства.

Судовим розглядом встановлено, що 07 травня 2004 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №59-Ф/04.

За умовами п.1.1. Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 21900,00 дол. США. на строк з 07.05.2004 року по 07.05.2009 р., із сплатою процентів за користування кредитними коштами виходячи з 14,0 % річних.

У зв`язку з неналежним виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, Банк звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з Позичальника заборгованості.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2009 у справі № 22-2920/09 позов Банку задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість в загальній сумі 20008,22 доларів США та 18 179,35 грн., рішення набрало законної сили 04.06.2009 р., а виконавчі листи видано 21.07.2009 р.

Частинами 4,6 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено (надалі - ЦК України), що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені ст.611 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2009 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до дати виконання рішення суду.

Так, відповідач просить відмовити у задоволенні позову мотивуючи тим, що закінчився строк позовної давності, враховуючи, що рішення було виконано у повному обсязі у 2017 році, проте представник відповідача не зазначає коли та випискою по якому рахунку це підтверджується, оскільки з доданих до позовної заяви виписок, єдиним погашення заборгованості в 2017 році було погашення відсотків 31.07.2017 р. в розмірі 3198,78 дол. США (виписка по рахунку № НОМЕР_2 та випискою по рахунку № НОМЕР_3 ), зарахування коштів від Обухівського МРВДВС ГТУЮ у Київській області згідно в/л № 2-261/09, курс 25.884860 кред. дог. № 59-ф/04, ОСОБА_1 .

Крім того 31.08.2017 р. заступником начальника Відділу Обухівського МРВДВС ГТУЮ у Київській області Прізовим В.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 33911379 керуючись п. 15 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю іншого майна у боржника, а не у зв`язку із повним погашенням заборгованості за виконавчим документом.

Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Ці підстави зазначені в статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК, в яких не передбачено такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Таким чином посилання представника відповідача у відзиві на те, що строк позовної давності обліковується з 2017 р. є необґрунтованим та надуманим, ураховуючи те, що по-перше борг не було погашено в 2017 р., по - друге невиконання грошового зобов`язання за вищевказаним кредитним договором та рішенням суду досі є триваючим.

Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання.

Саме таку висловлено правову позицію щодо застосування положень статті 625 ЦК України висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18, який відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України правильно врахував суд першої інстанції.

Таким чином, вимоги позивача щодо наявності підстав для стягнення трьох процентів річних за неналежне виконання судового рішення, є законним та узгоджується з зазначеними вище нормами матеріального права.

Відтак, приходжу до висновку, що у зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору та рішення суду, що підтверджується виписками по рахунках, відповідно до ст. 625 ЦК України, у позивача наявні правові підстави для стягнення заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 14.12.2018 р. по 13.12.2021 р., що становить 40 883,40 грн.

Слід зазначити, що розмір суми заборгованості наданий позивачем відповідачем у розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України не спростований.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК). Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК (п.п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Законодавцем визначено, а саме ч. 1 ст.79 ЦП України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування..

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 2481 грн.

Керуючись ст. 56 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 526, 1046, Цивільного кодексу України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 267, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (, яке зареєстроване за адресою: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1) заборгованість в розмірі 40 883,40 грн. (сорок тисяч вісімсот вісімдесят три гривні 40 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (, яке зареєстроване за адресою: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1) сплачений судовий збір в розмірі 2481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 копійок).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12.07.2022 року.

Суддя Т.Г. Ільєва