Провадження № 2/331/1134/2022
ЄУН 331/880/22
15 липня 2022 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі :
головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,
за участю: секретаря Постарнак М.М.,
позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачки адвоката Ставного Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради відділ реєстрації фізичних осіб по Олександрівському району УДРФО, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії,
24.02.2022 року ОСОБА_1 , як власник спірного жилого приміщення, звернулася до суду з позовом, який в подальшому, а саме 04.05.2022 уточнила (а.с. 18), до ОСОБА_2 , за результатами розгляду якого просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , із зобов`язанням третьою особою скасувати реєстрацію відповідача по вказаній в позові адресою.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горбашко М.В.
Окрім неї, у зазначеній квартирі зареєстрований її колишній співмешканець ОСОБА_2 , який фактично з жовтня 2021 року не мешкає у зазначеній квартирі, оскільки шлюбні відносини між ними припинені.
Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 у вищезазначеній квартирі створює позивачу певні складнощі у розпорядженні квартирою, адже вона вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. У добровільному порядку вирішити спір у позивача не має можливості, оскільки з ОСОБА_2 не спілкується та його місцеперебування їй невідоме, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду.
Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та розглянути справу в заочному порядку.
Відповідач по справі ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча про час день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справі поштові відправлення. Причини неявки суду не повідомив, заперечень стосовно позовних вимог позивача не надав.
Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідачі повідомлені про час та місце слухання справи за адресою їх місцем проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явилися у судове засідання без поважних причин.
Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги пояснення позивача, та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився у судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказах.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 1 березня 2022 року позовну заяву залишено без руху, з наданням позивачеві строку для усуненні недоліків позовної заяви. (а.с. 15-16)
4 травня 2022року, на виконання ухвали судді від 01.03.2022 року, до суду надійшла уточнена позовна заява. (а.с. 18)
Ухвалою суду від 04 травня 2022 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено справу у підготовчне судове засідання (а.с. 21-22)
Ухвалою суду від 15 червня 2022 року підготовче провадження по зазначеній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 45-46)
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги пояснення позивача, свідка: ОСОБА_3 , приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горбашко М.В. (а.с. 5-6)
Окрім позивача, у зазначеній квартирі зареєстрований її колишній співмешканець ОСОБА_2 , який фактично з жовтня 2021 року не мешкає у зазначеній квартирі, оскільки шлюбні відносини між ними припинені. (а.с. 9)
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 зазначив, що знає ОСОБА_1 з 2020 року. Орендує квартиру АДРЕСА_1 з січня 2021 року. ОСОБА_2 жодного разу не бачив, в спірній квартирі він не проживає, його особистих речей в квартирі немає.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви до суду позивач по справі ОСОБА_1 сплатила судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 992,40 грн. (а.с. 2), а тому, оскільки позов задоволено сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі.
Окрім того, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради скасування реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , виходячи з наступного.
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
В даному випадку рішення суду про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , є підставою зняття Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради відповідача ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою, а тому унеможливлює встановлення судом додаткових обов`язків щодо виконання зазначеного рішення суду.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 383, 386, 391, 405 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити частково.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні належним їй на праві власності житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , які чиняться ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), шляхом визнання ОСОБА_2 (адреса реєстрації : АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_2 .
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса реєстрації : АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 992 ( дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 25 липня 2022 року.
Суддя : Н.Г.Скользнєва