УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 січня 2022 року м. Мукачево Справа №303/9875/21

4-с/303/55/21

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Мукачево

скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2

заінтересована сторона: приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Дмитро Андрійович

стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №67682897,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою, у якій просить визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Дмитра Андрійовича (надалі приватний виконавець) про відкриття провадження від 29.11.2021 ВП №67682897 (надалі - Постанова).

Необхідність задоволення скарги обґрунтовується доводами про неправомірність дій щодо прийняття оскаржуваної за предметом скарги постанови у зв`язку з тим, що виконавчий лист вже пред`являвся до виконання у межах виконавчого провадження №52595445, яке було закрито із поверненням виконавчого документу стягувачу. Крім того, на момент винесення Постанови строк пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчився і такий не поновлявся.

Від представника заявника до суду надійшло клопотання про розгляд скарги без його участі, скаргу просить задоволити.

З урахуванням строку перебування справи в провадженні суду, приписів частин першої та другої статті 450 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу за відсутності стягувача, боржника та приватного виконавця.

Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

Згідно з частиною першою ст. 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Із зазначеними положеннями Основного Закону у повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, якими передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців (частина перша ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Перш за все при розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд має враховувати те, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у статті 18 Цивільного процесуального кодексу України визначені ознаки обов`язковості судових рішень.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У переданій на розгляд суду скарзі представник скаржника просить суд визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця про відкриття провадження від 29.11.2021 ВП №67682897 у зв`язку з відкриттям провадження за виконавчим листом, строк пред`явлення за яким сплив та який (виконавчий лист) вже пред`являвся до виконання.

По відношенню до таких доводів скаржника суд зазначає наступне.

26 жовтня 2014 року Мукачівським міськрайонним судом видано виконавчий лист по справі №303/4880/14-ц щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості в розмірі 54 066,85 грн. та 540,66 гривень сплаченого судового збору. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання визначено до 21 жовтня 2015 року (надалі Виконавчий лист).

02.03.2015 головним державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції Хрипта О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №47077574 щодо примусового виконання Виконавчого листа.

На підставі постанови начальника районного відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції Хрипти О.О. від 25.03.2016 ВП №47077574 Виконавчий лист на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV повернуто стягувачу (надалі - Закон № 606-XIV).

01.10.2016 до районного відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції надійшла заява ТОВ «Кредитні ініціативи» про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання Виконавчого листа.

04.10.2016 відкрито виконавче провадження ВП №52595445 щодо виконання Виконавчого листа, яке перебувало на виконанні до 24.09.2020.

На підставі постанови державного виконавця Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гаринець М.В. від 24.09.2020 Виконавчий лист повернуто стягувачу відповідно до п. 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (надалі - Закон).

Разом з тим, 29.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Дмитром Андрійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання Виконавчого листа.

Щодо законності спірної Постанови, суд зазначає наступне.

На момент видачі Виконавчого листа (26.10.2014) діяли норми Закону № 606-XIV, відповідно до п. 2 частини першої статті 22 якого такий виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання протягом одного року.

В свою чергу приписами статті 23 Закону № 606-XIV було передбачено випадки переривання строків пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Так, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання

перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання (п. 1 частини першої статі 23 Закону № 606-XIV).

Аналогічна за змістом норма міститься також в п. 1 частини 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Згідно з частиною другою статті 23 Закону № 606-XIV після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Суть переривання строку полягає у тому, що при настанні зазначених обставин (юридичних фактів) перебіг строку починається спочатку, а час, який минув до перерви, до нового строку не зараховується.

Норми щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебувають у системному зв`язку із застосуванням норм, що регулюють завершення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документа стягувачу.

Отже, фактичний аналіз змісту аналізу змісту частин першої, другої статті 23 Закону № 606-XIV, частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII свідчить про те, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляло стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону № 1404-VIII.

Вищенаведене узгоджується з подібними правовими висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 916/922/16, від 27 травня 2021 року у справі № 303/2642/20 та від 22 вересня 2021 року у справі № 240/10258/19.

В свою чергу, Закон № 606-XIV втратив чинність з 05 жовтня 2016 року згідно із Законом № 1404-VIII, крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом (абзац 2 пункту 2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404- VIII).

Разом з тим, законодавець визначив порядок переходу від однієї форми регулювання правовідносин до іншої, навівши відповідні правила у розділі ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VІІІ, згідно з пунктом 5 якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Враховуючи приписи частин першої - другої статті 12 Закону № 1404-VІІІ, на момент звернення стягувача із заявою до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. строк пред`явлення до виконання Виконавчого листа, становив три роки, перебіг якого слід обчислювати з дати повернення виконавчого документу стягувачу, тобто починаючи з 24.09.2020.

Таким чином, враховуючи те, що стягувачу виконавчий документ було повернуто 24.09.2020 (строк був перерваний) Приватний виконавець на підставі заяви стягувача, у межах своїх повноважень, на виконання вимог статей 26, 56 Закону 29.11.2021 правомірно прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження.

Отже, дії суб`єкта оскарження здійснені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та в межах повноважень наданих приватному виконавцю.

Жодних порушень закону при винесені оспорюваної Постанови, приватним виконавцем допущено не було.

Крім того, постанова про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2016 ВП №52595445 так само винесена в межах строків пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки визначений Виконавчим листом строк пред`явлення до виконання (до 21 жовтня 2015 року) перервався відповідно до п. 1 частини 1 статі 23 Закону № 606-XIV 02.03.2015 (дата пред`явлення виконавчого листа до виконання) та почав обчислюватися спочатку з моменту повернення виконавчого документа стягувачу, тобто з 25.03.2016 та в силу норм Закону № 606-XIV міг бути пред`явлений до виконання до 25.03.2017.

В свою чергу, заяву про відкриття виконавчого провадження щодо Виконавчого листа в межах ВП 52595445 подано 01.10.2016, тобто в межах встановлених законом строків.

За результатами судового розгляду справи слід констатувати, що дії суб`єкта оскарження були спрямовані на практичну реалізацію положень діючого законодавства для належного виконання судового рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання на всій території України, а оскаржувана за предметом скарги Постанова у жодній мірі не порушує законні права та інтереси як боржника, так і стягувача у виконавчому провадженні та є такою, що прийнята для максимальної реалізації охоронюваних законом прав стягувача.

Аргументи та доводи ОСОБА_1 не спростовують вищевказаних висновків суду.

Відповідно до частини третьої статті 451 Цивільного процесуального кодексу України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням вищенаведених обставин справи та враховуючи те, що скаржником, не доведено обставин що неправомірності дій приватного виконавця з приводу винесення оскаржуваних постанов, у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 19, 124, 1291 Конституції України, статтями 2, 3, 12, 18, 260, 447, 450-451 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні скарги відмовити повністю.

2. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Кость