Справа № 302/482/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 липня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Кондора Р. Ю., Куштана Б. П.,

з участю секретарки судового засідання Терпай С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05 липня 2021 року, ухвалене суддею Кривкою В. П.,

у с т а н о в и в:

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ», товариство, фінансова компанія) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 03.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі кредитний договір № 1136295.

23.04.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 23042020, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) за плату ТОВ «ФК «ЄАПБ» як новому кредитору право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і щодо ОСОБА_1 .

Так, відповідно до реєстру боржників від 23.04.2020 до цього договору факторингу фінансова компанія набула права грошової вимоги до відповідачки на загальну суму 18 699,20 грн, з яких: - 5 200 грн заборгованість за основною сумою боргу; - 2 808 грн заборгованість за відсотками; - 10 691,20 грн заборгованість за пенею.

Зазначало товариство, що ним на адресу відповідачки було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення її персональних даних до бази персональних даних разом із вимогою про погашення загальної суми боргу, однак ОСОБА_1 добровільно наявну в неї заборгованість так і не погасила.

Посилаючись на наведені вище обставини фінансова компанія просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1136295 у розмірі 18 699,20 грн, з яких: - 5 200 грн заборгованість за основною сумою боргу; - 2 808 грн заборгованість за відсотками; - 10 691,20 грн заборгованість за пенею, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.07.2021 позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено частково.

Сягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 1136295 від 03.08.2019 у розмірі 10 608 грн, з яких: 5 200 грн - борг за основною сумою кредиту; 2 808 грн - борг по процентах; 2 600 грн - борг за пенею.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду відповідачка ОСОБА_1 подала нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Скарга мотивована тим, що судом належним чином не враховано, що надана позивачем копія договору позики № 1136295 від 03.08.2019 про нібито укладення між ТОВ «Авентус Україна» і нею цього договору в електронній формі в розділі «Реквізити та підписи сторін» не містить відомостей про підписання нею в будь-якій формі даного правочину, визначеній Законом України «Про електронний цифровий підпис». При цьому фінансовою компанією до матеріалів справи не додано роздруківки її заявки з офіційного веб-сайту про намір нею укласти цей договір.

Зазначала, що наявний у справі графік платежів, паспорт споживчого кредиту до цього договору, правила надання коштів у позику також не містять її підпису, а створені позивачем самостійно, а отже, не можуть бути належними і допустимими доказами про узгодження між сторонами умов кредитного договору та його укладення.

Звертала увагу і на те, що позивачем не доведено належними доказами факт перерахування їй ТОВ «Авентус Україна» коштів на підставі первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а наявні в матеріалах справи інформаційні довідки ТОВ «Авентус Україна» № 1197/20 від 27.04.2020, № 7958-ВП від 28.04.2020 та лист ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» про перерахунок їй коштів не є первинними обліковими документами.

Також наголошувала на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що позивач є правонаступником щодо грошової вимоги до неї ТОВ «Авантус Україна», оскільки до позову було додано лише витяг із договору факторингу № 23042020 від 23.04.2020, в якому є відсутні відомості про відступлення права вимоги щодо неї, та цей договір факторингу всупереч ст. 513 ЦК України укладено в письмовій формі, а не в тій самій формі (електронній) як кредитний договір.

Зауважувала, що вона не отримувала повідомлення ні від ТОВ «Авентус Україна», ні від позивача щодо відступлення права грошової вимоги, а відтак не є дотриманим обов`язковий досудовий порядок урегулювання даного спору як це регламентовано ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування».

Окрім цього, розділом 4 спірного кредитного договору взагалі не передбачено нарахування такого виду неустойки як пеня, а передбачено лише нарахування штрафу у сукупному розмірі, що не перевищує 50 % від тіла кредиту.

Посилаючись на недоведеність позивачем укладення між ТОВ «Авентус Україна» і нею будь-якого договору чи перерахування на її рахунок коштів, не укладення договору відступлення права грошової вимоги між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЕАПБ» та не доведеність розміру заявленої до неї заборгованості, просила оскаржене рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЕАПБ» відмовити, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 позивач ТОВ «ФК «ЕАПБ» посилалося на її надуманість та безпідставність, просило її відхилити, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони у судове засідання не з`явилися повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Водночас безпосередньо у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЕАПБ» просило розглянути справу в апеляційному порядку за відсутності його представника. Відтак, на переконання колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що 03.08.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 1136295 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту в електронній формі (а.с.5-7).

Згідно з пунктом 1.1 цього договору товариство зобов`язалося надати ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 200,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття її побутових витрат, а позичальниця зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Пунктами 1.2, 1.3.1-1.3.3, 1.5, 1.9, 4.4, 4.5 цього договору передбачено, що: - позика надається строком на 30 днів, цей договір діє до повного виконання позичальницею своїх зобов`язань за цим договором; - знижена процентна ставка становить 3,65 % річних від суми позики у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2. даного договору; - стандартна процентна ставка застосовується згідно з пунктами 1.7., 3.4., 3.6.2. цього договору і становить 657% річних від суми позики; - позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок наданий ОСОБА_1 ; - укладення договорів щодо додаткових та супутніх послуг третіх осіб не потребується; - у випадку прострочення повернення суми позики, позичальниця зобов`язання сплатити товариству штраф у розмірі 62,40 грн за кожен день прострочення виконання зобов`язань, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів або пеня), нарахованої за порушення клієнтом зобов`язань за цим договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної ОСОБА_1 за цим договором і становить 2 600 гривень.

Датою укладення цього договору є дата його підписання. Договір є укладеним з моменту відправки грошових коштів ОСОБА_1 (пункт 6.2. договору).

Водночас невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам та розміщенні на сайті позикодавця. Приймаючи умови цього договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма його умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (преамбула договору позики).

Пунктами 2.9, 2.10 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» (нова редакція), затверджених наказом директора ТОВ «Авентус Україна» за № 34-ОД від 15.03.2019, установлено, що реєстрація процес надання даних клієнта на веб-сайті товариства, який уключає заповнення електронної анкети, реєстрацію банківських рахунків/платіжних карток, надання електронних копій необхідних документів та зображень, підтвердження ознайомлення з електронними документами шляхом обміну електронними повідомленнями з товариством; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує заявник/клієнт від товариства шляхом відправки електронного повідомлення та який додається (приєднується) до електронних повідомлень заявника/клієнта як підтвердження акцепту (підпису електронних документів та для входу в особистий кабінет (а.с.15).

У графіку платежів до цього договору позики зазначено, що сума за договором позики становить 5 200 грн, датою повернення позики та сплати нарахованих процентів є 02.09.2019, сума нарахованих процентів становить 15,60 грн, а разом до сплати 5 215,60 гривень (а.с.7 на звороті).

Із наявного в матеріалах справи паспорту споживчого кредиту вбачається, що ОСОБА_1 була надана інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с.8, 9).

Зазначені вище договір, графік платежів, паспорт споживчого кредиту підписані ОСОБА_1 електронним цифровим підписом 03.08.2019.

На підставі пункту 1.5 договору позики, ТОВ «Авентус Україна» через оператора послуг платіжної інфраструктури ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на картковий рахунок ОСОБА_1 було успішно перераховано суму позики, зазначену в договорі позики, що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» вих. № 7958-ВП від 28.04.2020 (а.с.60-62).

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по даному договору позики, така складає: 18 699,20 грн, з яких: 5 200 грн - борг за основною сумою кредиту; 2 808 грн - борг по процентах, 10 691,20 грн - борг за пенею, штрафами.

Положеннями підпункт 5 пункту 2.1 договору позики визначено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта.

На підставі договору факторингу № 23042020 від 23.04.2020, укладеного між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт), ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб-боржників, перелік яких, підстави виникнення права грошової вимоги та її сума сформовані в Реєстрі боржників (Додаток №1 до договору факторингу), зокрема й до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1136295 (а.с.12-14, 17, 57-59, 68-70).

Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як кореспондують статті 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він уважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, уважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію»

У пунктах 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови: використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, апеляційний суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Отож, на переконання колегії суддів, із наданого позивачем алгоритму укладення даного договору вбачається, що без ознайомлення ОСОБА_1 з Правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті не є можливим. Адже, заповненням заявки вона підтвердила прийняття відповідних умов надання позики, а також засвідчила, що вона повідомлена в установленій формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України, та сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Цей договір позики підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, де без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, надання персональних даних (електронних копій паспорта громадянки України (а.с.10), картки фізичної особи-платника податків (а.с.11), реквізитів банківської картки) даний договір між сторонами не був би укладений, а грошові кошти не були б перераховані.

Доказів протилежного матеріали справи не містять та відповідачкою таких суду не надано.

Підстав для нікчемності даного кредитного договору колегія суддів не вбачає. Водночас із вимогою про визнання неукладеним чи недійсним кредитного договору № 1136295 від 03.08.2019 відповідачка до суду не зверталася, а відтак він є правомірним у силу положень ст. 204 ЦК України. Також ОСОБА_1 не наведено суду ніяких доводів та не надано відповідних доказів того, яким чином її персональні дані (копія паспорта громадянки України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки) могли опинитися у розпорядженні ТОВ «Авентус Україна» та були використані товариством для укладення кредитного договору від її імені. До того ж матеріали справи не містять відомостей, що відповідачка зверталася до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На переконання колегії суддів, ухвалюючи рішення у цій справі про часткове задоволення позову, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, дійшовши правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, так як пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів або пеня), нарахованої за порушення клієнтом зобов`язань за цим договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної ОСОБА_1 за цим договором, тобто 2 600 грн, що також узгоджується з паспортом споживчого кредитування, пунктом 12.6 Правил про порядок надання коштів у позику.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн (а.с.112) слід покласти на відповідачку ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 липня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді