Справа №461/5853/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі:головуючого судді Мисько Х.М.,

за участю: секретаря судового засідання Кухар Р.В.,

представника позивача Ганич В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до Акціонерного товариства «Ідея Банк», в якій просить визнати недійсним кредитний договір, укладений між ОСОБА_1 та AT «Ідея Банк» в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій з застосуванням наслідків недійсності правочину та зобов`язати AT «Ідея Банк» зробити перерахунок заборгованості за Кредитним договором з урахуванням визнання кредитного договору недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій. Свої вимоги мотивує тим, що 29.03.2017 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду С10.200.75527 про відкриття кредитної лінії та облсуговування кредитної лінії, з встановленим лімітом 16 268,00 грн. Позивач зазначає, що нею була підписана заява- анкета, однак із Правилами і Умовами надання банківських полуг позивач не ознайомлена. Позивач вказує, що факт підписання про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не свідчить про беззаперечне ознайомлення клієнта з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Позивач стверджує, що АТ «Ідея Банк» самостійно встановлював та змінював розмір кредитного ліміту, а тому вважає, що вказаний договір суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», є таким, що порушує її права як споживача та підлягає визнанню недійсним. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 15 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

06.09.2021 року від представника відповідача АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Позивачу було доведено всі умови договору, відсоткова ставка відповідає вимогам цивільного кодексу та іншии законодавчии актам, підстави визнання її недійсною відсутні. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивач погодилася з умовами Кредитного договору, де визначена реальна річна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом, тобто позивач була обізнана з реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредиту в яку також входила комісія за обслуговування кредитної заборгованості, щодо надання інформації. Крім того, позивачем особисто підписано довідку - повідомлення, в якій її повідомлено проумови кредитування. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

20.09.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, а чкому зазначено, що під час підписання анкети заяви , Банк з Умовами та Правилами позивача не ознайомлював, а також всупереч вимогам ст.ст. 9,11 ЗУ «Про споживче кредитування» не надав позивачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обгрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09.11.2021 року в задоволенні клопотань ОСОБА_1 про витребування доказів відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, просила здійснювати розгляд справи за її відсутності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з мотивів, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю.

Представник АТ «Ідея Банк» у судове засідання не з`явивя, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутності, оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України, особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Суд встановив, що 29.03.2017 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було відкрито кредитну лінію та обслуговування Кредитної картки та страхування № С-001-С10.200.75527, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 16 268,00 грн. на картковий рахунок./а.с.9-10/.

Договір укладено шляхом підписання ОСОБА_1 заяви-анкети.

З довідки - повідомлення вбачається, що ОСОБА_1 , підтвердила, що ПАТ «Ідея Банк» 29.03.2017 року, до підписання кредитного договору, надав їй у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, а саме: мету, для якої кредит може бути використаний на поточні потреби, форми та види його забезпечення, необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, тип процентої ставки, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування , процентної ставки за кредитом, вартості усіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань, споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговування і погашення кредиту./а.с.31/.

Відповідно до довідки розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором С10.200.75527 від 29.03.2017 року, загальна заборгованість становить 39 650,70 грн., та скаладається з основного боргу 17 290,57 грн.; простроченого боргу 2 170,07 грн.;строкових процентів 1 280,42 грн.; прострочені проценти 18 660, 90 грн., інші штрафні санкції 248, 74 грн.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, умовами кредитного договору є обов`язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, згідно зі ст.203 ЦК України, умовою чинності правочину є також його вчинення у формі, встановленій законом.

Згідно зі статтею 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції що діяла на момент укладення договору), нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Позивач зазначає, що факт підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг та Довідки про умови кредитування не свідчить про беззаперечне ознайомлення клієнта зУмовами та Правилами надання банківських послуг; під час підписання анкети-заяви Банк ні з якими Умовами та правилами позивача не ознайомлював, а також, всупереч ст.ст. 9, 11 ЗУ «Про споживче кредитування», не надав позивачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Разом з цим, суд зазначає, що в оспорюваному Договорі зазначено про умови надання позики.

Так, при укладенні Кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, строки повернення коштів, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Так, підписавши договір, позивач засвідчила, що вона погодилася з його умовами. Крім того, позичальник в подальшому виконувала умови кредитного договору та сплачувала відповідні кошти.

Окрім цього, позивач погодилася з умовами Кредитного договору, де визначена реальна річна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), тобто позивач була обізнана з реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредиту, в який також входила комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

З урахуванням тієї обставини, що позичальник під час укладення Договору ознайомлювалася з його текстом та змістом в цілому, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила, а зміст Договору, як вбачається з вищенаведеного, жодним чином не порушує її законних прав та інтересів.

Суду не надано доказів того, що при укладанні Договору Позичальник не мала обсягу цивільної дієздатності чи її волевиявлення не було вільним і не відповідало внутрішній волі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підписавши Договір Позичальник підтвердила, що вивчила умови Договору, його зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору їй зрозумілі. Позичальник на момент укладення Договору не заявляла додаткових вимог щодо умов позики та, в подальшому, прийняла надані грошові кошти.

Крім того, згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання потрібно виконувати належним чином відповідно до їх умов, а також вимог закону та інших правових актів.

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (дату) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання (в т.ч. прострочення його виконання) настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Тобто боржник зобов`язаний сплатити кредиторові неустойку (штраф, пеню) у сумі, визначеній законом або договором.

Таким чином, Договір був укладений і підписаний сторонами у відповідності з умовами закону.

Згідно зі статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Виходячи із змісту ст. ст. 1054, 1055 Цивільного кодексу України, слід визнати, що між Позивачем і Відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а відповідно відсутні будь -які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним в цілому чи його частин.

Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, які підписані позивачем.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, витрати, понесені із розглядом справи, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.2, 10-13, 76-81, 141, 258, 259, 279, 263-265, 268 ЦПК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст.6, 203, 215, 627, 638, суд

в и р і ш и в:

у задоволені позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач:

ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач:

Акціонерне товариство «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м.Львів, вул.Валова, 11; )

Повний текст рішення виготовлений 26.07.2022 року.

Суддя Мисько Х.М.