ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/2342/21 Номер провадження 22-ц/814/1540/22Головуючий у 1-й інстанції Макарчук С.М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 квітня 2022 року (повний текст рішення складено 21 квітня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Кобеляцька міська рада Полтавського району Полтавської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Кобеляцька міська рада Полтавського району Полтавської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0542 га, кадастровий номер :50:003:0906 за цією ж адресою, а також, житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0409 га, кадастровий номер :50:003:0907 за цією ж адресою.

Зазначені земельні ділянки межують із земельною ділянкою площею 0,2473 га, розташованою по АДРЕСА_2 , власниками та землекористувачами якої є відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На своїй земельній ділянці відповідачі вирощують дерева, з порушенням будівельних норм (ДБН), деякі з яких розташовані ближче 3 м до межі земельних ділянок.

Позивач зазначає, що гілки та коріння деяких дерев відповідачів проникають на її земельну ділянку, дерева висаджені високорослі, які сягають своїми кронами на середину її подвір`я. Водночас вказує, що насадження висаджені не по сорту (високорослі декоративні, плодові фруктові), а насадження хвойних дерев та горіха спричиняють шкоду її здоров`ю, що за твердженнями позивача підтверджується довідкою Кобеляцького центру первинної медико-санітарної допомоги від 15 липня 2021 року.

ОСОБА_1 зазначає, що вона зверталася до Кобеляцької міської ради по допомогу щодо врегулювання відповідачем питання суміжного землекористування і згідно з актом обстеження зелених насаджень дерева на земельній ділянці відповідачів розташовані на відстані 1,8-2,0 м від межі (огорожі) земельної ділянки № НОМЕР_1 , що суперечить пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій».

Також позивач вказує, що вона звернулася до ОСОБА_2 з листом, в якому прохала усунути порушення шляхом викорчовування дерев, які насаджені з порушеннями, однак, за твердженнями позивача, припис Кобеляцької міської ради та її прохання відповідачі проігнорували.

У зв`язку з вищевказаним, позивач прохала:

зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні належною на праві приватної власності ОСОБА_1 земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_2 спиляти дерева, які посаджені з порушенням ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій»;

зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні належною на праві приватної власності ОСОБА_1 земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_3 спиляти дерева, які посаджені з порушенням ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій»; стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 квітня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Кобеляцька міська рада Полтавського району Полтавської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, що зазначені ОСОБА_1 у позовній заяві обставини не доведені; наявні на території домоволодіння ОСОБА_2 насадження не порушують будь-яке право позивача; порушення відповідачем вимог ДБН та Земельного кодексу України не доведено, а саме по собі можливе відхилення від вимог ДБН не порушує права позивача.

Крім того, вказано, що ОСОБА_3 є неналежним відповідачем у цьому спорі, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 квітня 2022 рокуне погодилася позивач ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі прохає скасувати рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 квітня 2022 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що оскаржуване судове рішення винесено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Скаржником зазначено, що при наданні оцінки поданим позивачем доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття рішення суду слід було взяти до уваги показання свідків, які входили до складу комісії при обстеженні насаджень (дерев) по АДРЕСА_2 . 05 липня 2021 року, що не було зроблено місцевим судом.

Вказуючи норми матеріального права, позивачем зазначено, що вона, як власник земельної ділянки, має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження майном.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Сторони та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Крім того, від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Представник ОСОБА_1 адвокат Басай М.М. подав до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду, яке було судом задоволено. Проте, взяти участь у судовому засіданні адвокат Басай М.М. не зміг у зв`язку з відсутністю належного зв`язку.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідачів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без участі представника позивача

Відповідно до частини п`ятої статті 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Оскільки представник позивача заявив клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду із використанням власних технічних засобів, він несе ризик пов`язаний із відсутністю належного зв`язку.

Крім того, враховуючи, що позивач виклала свою позицію в апеляційній скарзі, а в справі достатньо матеріалів, на підставі яких можна зробити висновок про права та взаємовідносини сторін, підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви відсутні.

Відтак, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося сторонами, що відповідачка ОСОБА_2 є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на земельній ділянці площею 0,2473 га, суміжного з обома належними позивачці земельними ділянками із західної сторони (а.с.10-16).

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0542 га, кадастровий номер :50:003:0906 за цією ж адресою, а також житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0409 га, кадастровий номер :50:003:0907 за цією ж адресою (а.с. 4 - 9).

Земельні ділянки сторін є суміжними.

Норми матеріального права, що регулюють спірні відносини

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Відповідно до частини першої, другої статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно з частиною шостою статті 106 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок.

Нормами статей 386, 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Позиція апеляційного суду

Щодо доведеності порушення прав позивача

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що зазначені ОСОБА_1 у позовній заяві обставини не доведені, наявні на території домоволодіння ОСОБА_2 насадження не порушують будь-яке право позивачки, порушення відповідачкою вимог ДБН та ЗК України не доведено, а саме по собі можливе відхилення від вимог ДБН не порушує права позивача.

Щодо відмови у задоволенні позову до ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що норми ЗК України передбачають можливість висунення вимог саме до власника або землекористувача земельної ділянки.

Із матеріалів справи вбачається, що власником домоволодіння АДРЕСА_2 є саме ОСОБА_2 .

Враховуючи ту обставину, що будь-яких достовірних відомостей щодо того, що ОСОБА_3 є власником цієї земельної ділянки чи її землекористувачем позивачем не надано, суд правильно вказав, що останній не є належним відповідачем, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Щодо доводів апеляційної скарги

Відносно посилання на загальні підстави скасування рішення суду.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, тобто посилається на підстави скасування судового рішення, які передбачені частиною першою статті 376 ЦПК України.

Проте, саме зазначення підстав для скасування рішення суду першої інстанції, які визначені в частині першій статті 376 ЦПК України, без зазначення конкретних порушень, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо оцінки доказів судом першої інстанції

В апеляційній скарзі позивач фактично вказує на незгоду із оцінкою доказів у справі, які дані судом першої інстанції.

Щодо цих доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина друга).

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя).

Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідно до акта обстеження насаджень (дерев) по АДРЕСА_2 , складеного 05 липня 2021 року комісією у складі начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Кобеляцької міської ради Постольника Олександра Івановича, головного спеціаліста відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Фещенка Василя Васильовича та головного спеціаліста відділу земельних відносин, екології та комунальної власності Кобеляцької міської ради Голтвянського Павла Сергійовича, на місці встановлено, що обстежувані дерева, що знаходяться на земельній ділянці № НОМЕР_2 , розташовані на відстані 1,80 м - 2,0 м від межі (огорожі) земельної ділянки № 71-д, що суперечить пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» - відстань від межі суміжної земельної ділянки до стовбурів дерев, які висаджуються, має бути від 4 м до 6 м в залежності від величини крони (але не менше 1/2 діаметра крони дерева), а до кущів - 1,0 м (а.с. 19).

До цього акта додатком є п`ять фотознімків, зроблених ОСОБА_4 без зазначення будь-якої прив`язки до місцевості та опису зображень.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що стороною позивача, так і стороною відповідача визнавалося та було підтверджено допитаними у якості свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що на момент складення акта комісії Кобеляцької міської ради деревина горіха, яка зображена на фотознімках (а.с. 20, 21, 23), та яка дійсно своїми гілками заходила на територію земельної ділянки, належної позивачці, була спиляна відповідачем та наразі не існує.

При цьому, і сторони, і свідки стверджували, що вказаний горіх був старою деревиною віком від 30 до 50 років.

Відповідає обставинам справи висновок суду першої інстанції відносно решти насаджень.

Так, суд першої інстанції із посиланням на матеріали справи, прийшов до висновку, що при складенні акту, комісія на територію земельної ділянки відповідачки не заходила, будь-які заміри не здійснювала, кількість та розташування насаджень не визначала. Вказані обставини були підтверджені показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні.

При цьому, ОСОБА_4 вказував, що відомості про відстань зазначалася приблизно, а ділянка відповідачки оглядалася лише ним через паркан між ділянками. У той же час, свідок ОСОБА_5 зазначав, що під час обстеження, через погані стосунки з позивачкою, він взагалі не заходив на подвір`я та у обстеженні фактичної участі не брав.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що викладені в акті обстеження висновки про порушення ДБН ґрунтуються на припущеннях та стосуються невизначеної кількості об`єктів, склад та розташування яких визначити неможливо, є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, які були досліджені у судовому засіданні.

Крім того, суд першої інстанції правильно вказав, що допитані свідки вказували, що решта дерев є молодими, а їхні гілки і корені не виходять за межі земельної ділянки ОСОБА_2 і будь-яких перешкод у користуванні ділянками позивачці наразі не створюють.

Також правильно суд першої інстанції звернув увагу, що жоден з відповідачів участі в обстеженні не брав, хоча комісія не була позбавлена можливості залучити їх до участі.

Із урахуванням вказаних обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що акт обстеження насаджень (дерев) по АДРЕСА_2 , складеного 05 липня 2021 року, не містить відомостей про кількісну, видову та сортову приналежність насаджень на території земельної ділянки відповідачки ОСОБА_2 , а при його складанні не було зазначено достовірних відомостей про розташування насаджень, враховуючи твердження позивачки про висадження зазначених нею дерев вздовж межі ділянок як 71-в, так і 71-д, та одночасної вказівки в акті обстеження лише ділянки № 71-д.

Тобто, висновок суду першої інстанції щодо неможливості на підставі акту обстеження визначити вид та кількість дерев, а також розташування насаджень, які підлягали б викорчовуванню, переміщенню у разі задоволення позову відповідає дійсності.

Також відповідає обставинам справи висновок суду першої інстанції, що зазначений акт не містить відомостей про затінення чи спричинення деревами, що розташовані на території домоволодіння відповідачки, у будь-який інший спосіб будь-якої іншої перешкоди позивачці у користуванні належними їй земельними ділянками та якими саме.

Матеріалами справи підтверджується висновок суду, відносно недоведеності позивачем, що дерева, які розташовані на території домоволодіння відповідачки ОСОБА_2 , шкодять її здоров`ю.

Зокрема, суд обґрунтовано вказав, що надані позивачкою: довідка до акту огляду медико-соціальною комісією, серія АВ № 0491518 від 23 травня 2016 року (а.с.29) та виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 60) лише підтверджують встановлення позивачці групи інвалідності та факт її захворювання на хронічну кропив`янку рецидивуючу, поліноз, але не містять будь-яких відомостей щодо можливості існування/завдання шкоди здоров`ю позивачки від висаджених на ділянці відповідача дерев чи причинно-наслідкового зв`язку між вказаними захворюваннями та об`єктами на ділянці відповідачки.

Обґрунтовано суд оцінив твердження позивачки про висунення нею та Кобеляцькою міською радою вимог відповідачам щодо усунення перешкод у користуванні земельними ділянками тому, що позивачкою не доведено, а третьою особою спростовано винесення припису щодо вчинення відповідачами таких дій.

Отже, суд першої інстанції дав оцінку доказам по справі із дотриманням положень частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, при цьому, суд, відповідно до пунктів 2, 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України, вказав мотиви відхилення доказів та дав мотивовану оцінку аргументам сторін.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач вказує, що вона, як власник, відповідно до положень статті 152 ЗК України та статі 391 ЦК України, має право вимагати усунення будь-яких порушень права користування земельною ділянкою.

Так, власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права користування земельною ділянкою, однак, у даній справі, позивач, відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України, не довела порушення свого права зі сторони відповідачів, а докази по справі, як уже зазначалося, оцінені судом першої інстанції із дотриманням вимог закону, зокрема, статті 89 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 квітня 2022 року -без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 липня 2022 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко