Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/1130/22
Провадження № 2/935/412/22
РІШЕННЯ

Іменем України

11 липня 2022 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Пасічного Т.З.

із секретарем Сьомак Л.І.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду м.Коростишів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Коростишівської міської ради про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов мотивує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась дитина, ОСОБА_3 . На даний час сторони проживають окремо. Після розірвання відносин стосунки з відповідачем погіршилися, батько налаштовує дитину проти матері, перешкоджає спілкуванню з дитиною. Позивач зауважує, що протягом усього часу син проживає спільно з нею, спір з відповідачем щодо вирішення питання місця проживання дитини не вирішився у добровільному порядку, при цьому, відсутність рішення суду про визначення місця проживання дитини створює труднощі у вирішенні важливих питань в життєдіяльності дитини.

Позивач у підготовче засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Судові витрати просила розділити навпіл.

Відповідач у підготовче засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій вказав, що позов ОСОБА_1 до нього про визначення місця проживання дитини визнає повністю, судовий збір просив розділити навпіл.

Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явилась. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Щодо вирішення позову покладається на розсуд суду.

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про взаємовідносини сторін, позицію відповідача про визнання позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення у відсутність учасників, що відповідає положенням ст.ст. 200, 206, 211 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Сторони по справі є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Дитина постійно проживає з матір`ю, яка самостійно піклується про здоров`я та розвиток дитини.

Відповідач зареєстрований та проживає окремо від позивача та дитини.

У відповідності до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків.

Відповідно до ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

В даному випадку позивач звернулась до суду з позовними вимогами про визначення місця проживання малолітньої дитини з нею, без зазначення конкретної адреси. Суд не вбачає в подібних позовних вимогах будь-яких порушень, а тому, вважає за можливе їх задовольнити.

З системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини та сприятиме створенню рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, а також те, що в даному випадку відповідач визнає позов та не заперечує щодо того, щоб дитина проживала разом з матір`ю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 496,20 грн. Судовий збір в іншій частині (50%, 496,20 грн.) покладається на відповідача.

Керуючись ст. 160, 161 СК України, ст.ст.3-5,10, 12, 76-81, 141, 200, 206, 211, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , адреса місця проживання АДРЕСА_3 - 992,40 грн. сплаченого судового збору.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 496,20 грн. судового збору, сплаченого згідно з квитанцією №0.0..1 від 03.06.2022 на суму 992,40 грн, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 липня 2022 року.

Суддя Т.З.Пасічний