ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/84/21 Номер провадження 22-ц/814/1521/22Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л..

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 травня 2021 року

по справі за позовом Миргородської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року Миргородська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_4 та просила позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_1 батьківських прав відносно їх малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з них на користь вищевказаної малолітньої дитини аліменти в розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повнолітня.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дівчинку в пологовому відділенні КНП "Миргородська центральна районна лікарня". Для виходжування дитини, дівчинка була переправлена до відділення інтенсивного виходжування новонароджених КП "Полтавської обласна дитяча клінічна лікарня ПОР" 08.09.2020. За увесь період перебування дитини у лікувальному закладі - мати лише один раз відвідала та один раз зателефонувала, харчуванням та предмета догляду за новонародженою дитиною не забезпечувала.

08.10.2020 в приміщенні КП "Полтавська обласна дитяча клінічна лікарня ПОР» складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку покинуто в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я в якому зазначено, що в КП «ПОДКЛ» виявлена покинута дитина жіночої статі ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка поступила до закладу 08.09.2020. Матір`ю дитини зазначена ОСОБА_3 , 34 роки, (дані записані із додатку до виписки - акушерський анамнез матері).

ОСОБА_3 не зареєструвала дитину та не отримала свідоцтво про народження, тому на підставі повідомлення КП «Полтавської обласної дитячої клінічної лікарні Полтавської обласної ради» від 08.10.2020 і акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину покинуту в пологовому будинку, виконавчим комітетом Шевченківської районної у місті Полтаві ради прийнято рішення № 254 від 24.11.2020 про реєстрацію дитини в Шевченківському районному у м. Полтава відділу ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та після проведення реєстрації дитини в органах ДРАЦС направлення її до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини.

15.01.2021 Миргородська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо їх малолітньої дитини ОСОБА_4 .

У березні 2021 року Миргородська РДА подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказала, що у ході постановки дитини на облік у службі дітей як дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах, виявлено, що реєстрація народження дитини була проведена у двох відділах державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області.

03.12.2020 року у Шевченківському районі у місті Полтаві відділі ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) проведено реєстрацію малолітньої дитини, як ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої записані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і складено актовий запис про народження № 1124. Для реєстрації дитини уповноваженою особою були надані наступні документи: дублікат медичного свідоцтва про народження № 167/248 від 07.09.2020 виданого КНП «Миргородська ЦРЛ» Миргородської міської ради; подання виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 25.11.2020 №02-1-46/345; витяг з рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради № 254 від 24.11.2020; копія акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину покинуту в пологовому будинку від 08.10.2020.

10.11.2020 року за заявою матері ОСОБА_3 , яка звернулася до Миргородського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), здійснена державна реєстрація народження дитини, складено актовий запис про народження № 233 на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками дитини записані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . На підтвердження факту народження дитини мати надала медичне свідоцтво про народження № 167/248 від 07.09.2020 видане КНП «Миргородська центральна районна лікарня» Миргородської міської ради, що підтверджує факт народження ОСОБА_3 дитини жіночої статі ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У ході перевірки встановлено, що два актових записи складено на одну і ту саму дитину.

В зв`язку із вищевикладеним, відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області управління державної реєстрації Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) прийнято рішення про анулювання актового запису про народження № 1124 на ОСОБА_4 складеного 03.12.2020 Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми).

Дійсним є свідоцтво про народження дитини, видане ОСОБА_3 на дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 равня 2021 року позовну заяву Миргородської районної державної адміністрації задоволено в повному обсязі.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.01.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.01.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 квітня 2022 року виправлено описку в рішенні суду, а саме, зазначено на користь кого стягувати із відповідачів аліменти на утримання дітей. Зокрема доповнено третій та п`ятий абзац резолютивної частини рішення фразою «Стягнення аліментів проводити на користь тих установ або осіб, у яких буде утримуватися дитина».

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив частково скасувати його в частині його прав та інтересів та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_2 та стягненню аліментів на її утримання відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, оскільки перебував за кордоном. Вказав, що приймав участь у вихованні дитини та її матеріальному забезпеченні.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення місцевого суду оскаржується лише в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення аліментів на утримання дитини, тому рішення місцевого суду в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення з неї аліментів на її утримання апеляційним судом не переглядається.

Як встановлено місцевим судом та вбачаться з матеріалів справи, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого повторно 02 березня 2021 року Миргородським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 4 виданого 02.03.2021 року Миргородським міськрайонним ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а. с. 29-30).

08.10.2020 в приміщенні КП "Полтавська обласна дитяча клінічна лікарня ПОР» складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку покинуто в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я в якому зазначено, що в КП «ПОДКЛ» виявлена покинута дитина жіночої статі ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка поступила до закладу 08.09.2020 (а.с. 13).

Згідно висновку органу опіки та піклування № 01.1-31/36 від 15.01.2021 Миргородська районна державна адміністрація Полтавської області, як орган опіки та піклування, діючи в інтересах малолітньої дитини, піклуючись про її нормальний психічний та розумовий розвиток, зробила висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_1 аліментів на її утримання.

У даному висновку органу опіки та піклування зазначено, що ОСОБА_1 жодного разу не поцікавився дитиною.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої дитини та порушенням ст. ст. 150, 152, 155 СК України, ст. ст. 3, 19, 27, 28, 29, 37 Конвенції ООН про права дитини, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» Миргородська райдержадміністрація, як орган опіки та піклування, прийшла до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої доньки та стягнення аліментів на її утримання ( а.с. 8).

Враховуючи вищевказані обставини, місцевий суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 та стягнення аліментів на її утримання.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21), Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області від № 01.1-31/36 від 15.01.2021 визнано доцільним позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав стосовно його малолітньої дитини ОСОБА_2 .

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Місцевим судом встановлено, що відповідач знаходився за кордоном на заробітках. Вказана обставина відповідачем підтверджується з апеляційній скарзі, в якій він вказав, що знаходився за кордоном та змінив номер телефону на іноземний номер.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вірно встановив, що ОСОБА_1 самоусунувся від утримання та виховання дитини, своїх батьківських обов`язків не виконує, що підтверджується висновком органу опіки та піклування № 01.1-31/36 від 15.01.2021 Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області (а.с. 8).

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо його участі у вихованні та матеріальному забезпеченні доньки ОСОБА_5 , не було надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував вказані обставини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив справу розглянути у його відсутність, а тому суд позбавлений можливості у судовому засіданні з`ясувати питання наявності таких доказів у відповідача.

Колегія суддів дослідивши наявні в матеріалах справи докази та доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України.

Відповідач обираючи свої життєві умови мав усвідомлювати, що перебуваючи на значній відстані від дитини на території іншої держави, він не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток доньки.

Окрім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказав, що про прийняте судом рішення він дізнався випадково 28 квітня 2022 року, у зв`язку з чим 05.05.2022 року ним було направлено апеляційну скаргу, що підтверджується штампом на конверті.

Тобто, ОСОБА_1 про те що його позбавили батьківських прав дізнався майже через рік після прийняття відповідного рішення, що в свою чергу свідчить про не цікавлення долею своєї дитини, яка весь цей час перебуває у КП «Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини Полтавської обласної ради».

Окрім того, в матеріалах справи міститься заява КП «Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини Полтавської обласної ради» від 01.12.2021 року № 1008, адресована Миргородському міськрайонному суду, з проханням надіслати на їхню адресу виконавчі листи у даній справі про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_6 , яка перебуває в будинку дитини на повному державному забезпечені (а.с. 115).

Вказана обставина спростовує доводи ОСОБА_1 про матеріальне забезпечення своєї доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відповідно до рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 24.11.2020 року № 254 була направлена до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини Полтавської обласної ради (а.с. 15).

Встановлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя.

Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дитини, а також те, що відповідач фактично не виконував свої батьківські обов`язки, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав.

ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.

Вимоги апеляційної скарги щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої статті 15 СК України, статті 180 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу, у тому числі і щодо обов`язку утримувати дитину. Такий обов`язок матері, батька відповідно до частини першої статті 121 СК України ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Таким чином, місцевий суд керуючись вимогами закону обгрунтовано задовольнив дану позовну вимогу.

Доводи апеляційної скарги про неправомірність дій місцевого суду, який розглянув справу без участі відповідача ОСОБА_1 є необгрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно довідки № 06-29/114 відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Миргородської міської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Дана адреса проживання та реєстрації також вказана в копії пасторта ОСОБА_1 (а.с.7, зворотня сторона) та вказана ним в апеляційній скарзі.

Саме за цією адресою, відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України, місцевим судом було здійснено направлення судових повісток рекомендованим листом, які повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 22, 48).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, місцевим судом, на офіційному сайті Миргородського міськрайонного суду було розміщено оголошення про виклик ОСОБА_1 в судове засідання (а.с. 49).

Таким чином, місцевий суд прийшов до обгрунтованого висновку про належне повідомлення відповідча ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду апеляційна скарга не містить.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, правильно застосував норми процесуального права та постановив рішення, яке відповідає закону, тому підстави для задоволення даної апеляційної скарги відсутні.

Отже, враховуючи вищевказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382, 383, 384 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.А. Гальонкін

Г.Л. Карпушин