Справа № 307/2570/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 липня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д.,

з участю секретаря Кекерчень М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 18 жовтня 2021 року (у складі судді Бобрушка В.І.) за позовом акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, -

ВСТАНОВИВ:

АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» (надалі Товариство) звернулося до суду з позовом у липні 2021 р.

Просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 5774,03 грн. і 2270 грн. у відшкодування судового збору.

На обґрунтування позовних вимог указало, що в спірних правовідносинах відповідач має статус споживача.

Фактом приєднання побутового споживача ОСОБА_1 до умов Договору розподілу природного газу (акцептування договору) є дії, які засвідчують його бажання укласти цей Договір, зокрема, здійснення споживання природного газу на об`єкті нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить щомісячна зміна показників лічильника в сторону збільшення, оплата за спожитий природний газ, що документально підтверджено фінансовим станом абонента.

Товариство виконало свої зобов`язання у повному обсязі та надало відповідачу послуги з розподілу природного газу, однак відповідач не сплатив заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в період із січня 2020 р. по червень 2021 р., унаслідок чого його заборгованість перед Товариством складає 5774,03 грн.

Рішенням Тячівського районного суду від 18 жовтня 2021 р. позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства 5774, 03 грн. заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу та 2270 грн. у відшкодування судового збору.

Указане судове рішення мотивоване тим, що споживач, який отримує послуги з розподілу природного газу, зобов`язаний їх оплачувати.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить прийняти нове, справедливе та законне рішення у справі.

Посилається на необґрунтованість і неправомірність судового рішення. Вважає, що таке прийняте в порушення його конституційних прав і свобод.

Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:

-рішення і безстрокова ліцензія для продажу, розподілу та транспортування українського газу, прийнятті НКРЕКП щодо приватного ПАТ «Закарпатгаз», є нікчемними;

-постанова НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2496 «Правила постачання природнього газу» немає ніякого відношення до відповідача, як і претензії щодо заборгованості перед позивачем;

-відповідач не укладав ніяких угод чи договорів на постачання йому комерційного газу;

-типовий договір постачання природнього газу побутовим споживачам, на який посилається позивач, порушує його конституційні права.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Товариство просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Узагальнені заперечення зводяться до такого:

-актом згоди споживача про приєднання до умов договору розподілу природного газу та підтвердження його укладення можуть бути як заява-приєднання до умов договору, так і сплата рахунку оператора ГРМ, так і факт споживання природного газу;

-відповідач ОСОБА_1 факт споживання природного газу за адресою: АДРЕСА_2 не заперечує;

-АТ «Закарпатгаз» є єдиним оператором ГРМ на території Закарпатської області, який надає послуги з розподілу природного газу.

У судове засідання сторони не з`явилися, хоча про дату, час і місце були належно повідомлені, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (стосовно ОСОБА_1 ) і розпискою в порядку ч.3 ст. 240 ЦПК України (щодо Товариства в особі представника адвоката Федоричка М.М.). Окрім того, Товариство подало до апеляційного суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника. За таких обставин колегія суддів вважає можливими розглянути справу за відсутності сторін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, із таких мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 є користувачем природного газу в АДРЕСА_2 , і станом на 22.06.2021 р. його заборгованість перед позивачем за надані послуги з розподілу газу становить 5774,03 гривень, що стверджується письмовим розрахунком заборгованості за надання послуги розподілу природного газу за о/рахунком № .

До виниклих між сторонами правовідносин суд застосував положення ст. 714, ч.3 ст. 510 ЦК України, Закони України «Про житлово-комунальні послуги» (п.2 ч.1 ст. 5; п.п.5, 10 ч.2 ст. 7; ч.1 ст. 9; ч.1 ст. 10) та «Про ринок природного газу» (ст. 40), Кодекс газорозподільних систем (пункт 1 глави 1 Розділу VI, пункт 3 Глави 1 розділу IX, пункт 1 Глави 6 розділу VI, пункт 2 Глави 6 розділу VI, пункт 4 Глави 1 розділу І), Постанову НКРЕКП від 30.09.2015 р. за № 2498 (зареєстрована у Міністерстві юстиції України 06.11.2015 р. за № 1384/27829) і затверджений цією постановою Типовий договір розподілу природного газу (зокрема, пункти 2.1, 2.2 та 2.3, п.5.2, 5.3, 8.1).

За встановлених фактичних обставин справи та на підставі наведених норм матеріального права суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, стягнувши з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» 5774.03 грн. заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу. Судові витрати в частині сплати судового збору покладено на відповідача.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції по суті спірних правовідносин через їх відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Так, згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Доступ до газорозподільної системи це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.

Оператор газорозподільної системи це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Згідно з пунктами 3, 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

За приписами п.7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Аналогічно врегульовано це питання і Типовим договором розподілу природного газу (п.1.3.).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 є користувачем (споживачем) природного газу в АДРЕСА_2 , оскільки приєднався до умов договору розподілу природного газу шляхом фактичного споживання природного газу на вказаному об`єкті, про що свідчить щомісячна зміна показників лічильника в сторону збільшення та оплата за спожитий газ (а.с.16). Сукупність цих обставин свідчить про наявність договірних правовідносин між сторонами.

У зв`язку з наведеним не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що він не укладав ніяких угод чи договорів на постачання йому комерційного газу, а типовий договір постачання природнього газу побутовим споживачам, на який посилається позивач, порушує його конституційні права.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення і безстрокова ліцензія для продажу, розподілу та транспортування українського газу, прийнятті НКРЕКП щодо приватного ПАТ «Закарпатгаз», є нікчемними, а постанова НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2496 «Правила постачання природнього газу» немає ніякого відношення до відповідача як і претензії щодо заборгованості перед позивачем, не потребують правового аналізу, оскільки вказані документи не є предметом спору.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив таке з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Тячівського районного суду від 18 жовтня 2021 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 25.07.2022 р.

Судді: