Справа № 369/7755/21
Провадження № 2/369/1431/22
РІШЕННЯ

Іменем України

12.07.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі судових засідань Житар А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021року представник позивача ОСОБА_1 -адвокат Кіян Артур Васильович звернувся до суду з даним позовом. Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що 07.08.2010 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (серія НОМЕР_1 ), зареєстрованого Відділом реєстрації актів Оболонського районного управління юстиції у м.Києві (актовий запис про шлюб № 1122).

Від цього шлюбу у сторін по справі народилась дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивача зазначає, що під час шлюбу подружжям на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2014 року було придбано квартиру АДРЕСА_1 .

Також під час перебування у шлюбі подружжям було придбано транспортні засоби: автомобіль марки Mercedes-Benz , модель VITO, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , легковий автомобіль марки Skoda, модель Superb,2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Право власності на вказані квартиру та автомобілі було зареєстровано на ОСОБА_3 .

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 12.05.2021 року шлюб було розірвано.

У добровільному порядку дійти згоди щодо розподілу придбаного під час шлюбу майна, сторони не можуть, позивач вважає своє право порушеним. В порядку поділу майна подружжя, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ;

- транспортний засіб автомобіль марки Skoda, модель Superb,2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , вартістю 677 670,00 грн., залишити у власності ОСОБА_3 ;

- визнати транспортний засіб автомобіль марки Mercedes-Benz , модель VITO, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 272 478,10 грн.,спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- залишити у власності ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 272 478,10 грн., які становлять ринкову вартість проданого автомобіля марки Mercedes-Benz , модель VITO, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- визнати транспортний засіб TOYOTA, модель HIGHLANDER, вартістю 500000,00 грн. спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- залишити у власності ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 500000,00 грн., які становлять ринкову вартість проданого транспортного засобу марки TOYOTA, модель HIGHLANDER;

- визнати транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, вартістю 50 000,00 грн. спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- залишити у власності ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 50000,00 грн., які становлять ринкову вартість проданого транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER.

-судові витрати покласти на ОСОБА_3 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.06.2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.06.2021 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову адвоката Кіян Артура Васильовича .

Постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року ухвалу Києво-Святошинського суду Київської області від 14.04.2021 року скасовано , накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

05 серпня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Колтигіна Андрія Петровича надійшов відзив на позовну заяву.Не погоджуючись з позовними вимогами, зазначив, що придбання квартири було здійснено під час шлюбу, але за власні кошти ОСОБА_3 .

Зазначив, що ОСОБА_3 27.06.2013 року здійснив продаж належної йому на праві власності однокімнатної квартири АДРЕСА_2 за 320 000,00 грн. Грошові кошти від продажу квартири ОСОБА_3 на підставі договору від 27.07.2013 року надав у позику під відсотки. 25.06.2014 року відповідач отримав позичені грошові кошти,які з нарахованими відсотками складали суми 358 400,00 грн.

30 липня 2014 року ОСОБА_3 уклав договір купівлі-продажу спірної квартири, вартість якої становила 451 000,00 грн. Зазначає, що частина сплачених коштів у сумі 358 400,00 грн. є особистими накопиченнями відповідача, а отже спірна квартира не є спільним майном подружжя і не підлягає розподілу.

Також зазначає, що для придбання автомобіля марки Mercedes-Benz , модель VITO, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_3 було позичено 15 000,00 доларів США. Спільні кошти подружжя для придбання цього автомобіля не залучались. Станом на час розгляду цієї справи відповідачем частково повернутий борг в розмірі 8 800 доларів США, а зазначений автомобіль було продано. Вважає, що поділу підлягає лише автомобіль марки Skoda, модель Superb, 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 ,оціночна вартість якого становить 459 000,00 грн. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог щодо розподілу квартири та автомобіля марки Mercedes-Benz , модель VITO, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , автомобіль марки Skoda, модель Superb,2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , оціночна вартість якого становить 459 000,00 грн. розподілити наступним чином:

- в порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності на автомобіль марки Skoda, модель Superb,2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , оціночна вартість якого становить 459 000,00 грн. за ОСОБА_1 ;

присудити на користь ОСОБА_3 компенсацію в розмірі 1/2 вартості автомобіля марки Skoda, модель Superb, 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , що становить 229 500,00 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.08.2021 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Кіян Артура Васильовича про витребування у ОСОБА_3 наступних доказів: належним чином посвідчену копія договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В. за реєстровим №3685; технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.08.2021 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Кіян Артура Васильовича про витребування доказів у Київського обласного державного нотаріального архіву.

18 листопада 2021 року на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.08.2021 року від Київського обласного державного нотаріального архіву надійшли: копія договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В. за реєстровим №3685, що укладався між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та додатки до нього.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.02.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

В судове засідання 12.07.2022 позивач та її представник в судове засідання з`явилися. Позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити.

В судове засідання 12.07.2022 відповідач та його представник з`явилися. Проти задоволення позову заперечували та просили суду відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до наступних висновків.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що 07.08.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (серія НОМЕР_1 ), зареєстрованого Відділом реєстрації актів Оболонського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис про шлюб № 1122.

Від шлюбу сторони мають доньку- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Положення частини другої статті 3 СК України, згідно з яким подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів.

За ст. 18 СК України кожен учасник сімейних правовідносин має право звернутись до суду за захистом свого права або інтересу. Способами захисту є встановлення правовідношення.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 12.05.2021 року шлюб було розірвано.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності, а за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю, при цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належали йому особисто.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, вв тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

За п.25 вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З пояснень сторін та матеріалів справи судом встановлено, що у період шлюбу, 30 липня 2014 року за Договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В. за реєстровим №3685, ОСОБА_3 було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Квартира придбана за 451 000,00 грн. В договорі купівлі-продажу квартири міститься згода ОСОБА_1 на здійснення даного правочину. Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 , що підтверджено Витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності від 30 липня 2017 року.

Встановлені судом обставини вказують на те, що квартира, яка є предметом спору, була придбана сторонами за час перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя, у спільних інтересах і, відповідно, є об`єктом спільної власності сторін у справі. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Посилання відповідача, що дана квартира була придбана за його особисті кошти, отримані від реалізації квартири АДРЕСА_2 , не знаходить свого підтвердження, тому суд до зазначеного посилання відповідача відноситься критично.

Враховуючи викладені обставини, зважаючи на презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, відсутність домовленості між ними щодо поділу спільно нажитого під час шлюбу майна, суд вважає, що позовна вимога щодо квартири АДРЕСА_1 ,підлягає задоволенню в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири та визнання права власності за відповідачем ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що під час шлюбу подружжям було придбано автомобіль марки Skoda, модель Superb, 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 . Згідно інформації від Головного сервісного центру МВС вказаний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі- продажу 37627/19/006386 від 26.12.2019 року.

Позивач, посилаючись на оголошення щодо продажу вказаного автомобіля зазначає, що його вартість становить 677 670,00 грн. Відповідно до експертного висновку від 09 червня 2021 року, наданого відповідачем, вартість вказаного автомобіля становить 459 000,00 грн.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Враховуючи те, що сторони не дійшли згоди щодо дійсної вартості спірного автомобіля, жодна із сторін не виявила бажання залишити автомобіль собі з присудженням грошової компенсації на користь іншого з подружжя, суд виходячи із презумпції рівності часток подружжя у спільній сумісній власності приходить до висновку про поділ автомобіля марки Skoda, модель Superb,2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 між сторонами у рівних частках.

Також під час шлюбу подружжям було придбано автомобіль марки Mercedes-Benz, модель VITO, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Оскільки спірний автомобіль придбано сторонами за час перебування в зареєстрованому шлюбі, тому суд вважає дане майно спільною сумісною власністю подружжя. Дана обставина не оскаржувалась сторонами при розгляді справи.

Згідно договору купівлі-продажу №7826/21004663 від 22.04.2021 року вказаний автомобіль відчужено ОСОБА_3 на користь третьої особи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відчуження спірних автомобіля без згоди позивачки та використання коштів на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї, що надає право позивачу на отримання половини його вартості (правові висновки Верховного Суду України, висловлені у постановах: від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16; від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1587цс16).

Вирішуючи питання про розмір компенсації суд керується наступним.

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до положень ч.2 ст.369 ЦК України та ч.2 ст.65 СК України, при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Поскільки на момент вирішення судом спору автомобіль було відчужено за договором купівлі-продажу і він не належить подружжю, а належить іншій особі, то майном, яке підлягає розподілу є не автомобіль, а грошові кошти, отримані від його реалізації.

Згідно листа Територіального сервісного центру №3246 від 10.06.2021 на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТОВ "Торговий дім "АВТО-СВІТ" вартість автомобіля марки Mercedes-Benz, модель VITO, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 становить 8000,00 грн. (вісім тисяч грн.00 коп). Суд відноситься критично до визначеної вартості автомобіля. Тому вартість автомобіля слід визначити відповідно до висновку Експертно- дослідної служби України з визначення ринкової вартості від 20 липня 2021 року, у розмірі 272478,10 грн., оскільки відповідачем не було спростовано наданий позивачем висновок та не надано доказів щодо неповноти, неточності, невідповідності та не наведено обставин, які б спростовували вказаний висновок.

На підставі викладеного, позивачка має право на половину вартості даного автомобіля.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року - рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно вимоги ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті вимоги, на які вона посилається, разом з тим відповідачем не надано доказів на спростування тверджень позивача щодо вартості відчуження автомобіля. Будь-яких інших доказів позивачем на спростування вимог позивача суду не надано. Тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

За період шлюбу подружжям було придбано:

- транспортний засіб TOYOTA, модель HIGHLANDER. Згідно інформації від Головного сервісного центру МВС вказаний автомобіль відчужено ОСОБА_3 на користь третьої особи на підставі договору купівлі-продажу №8041/2019/1841537 від 24.12.2019 року;

- транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER. Згідно інформації від Головного сервісного центру МВС вказаний автомобіль 23.08.2016 року перереєстровано на третю особу.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, стосовно джерела походження коштів, витрачених на придбання вказаних транспортних засобів, не підтверджено жодними доказами, що кошти від реалізації автомобілів були використані не в інтересах сім`ї , а тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати відповідно до задоволеної частини.

На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжні доручення. При поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 6810, 00 грн., а також здійснено оплату за експертний висновок в розмірі 3000, 00 грн. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача понесених судових витрат підлягають задоволенню в розмірі 3405, 00 грн. та 3000, 00 грн.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 3, 18, 21, 57-74 СК України, постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, ст. ст.. 15, 16, 325, 368, 372 ЦК України, ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя -задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 автомобіля автомобіль марки Skoda, модель Superb, 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 автомобіля автомобіль марки Skoda, модель Superb, 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Mercrdes-Benz , модель VITO, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 в сумі 136 239, 05 грн. (сто тридцять шість тисяч двісті тридцять дев`ять грн. 05 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3405,00 грн. (три тисячі чотириста п`ять грн.. 00 коп.) та витрати пов`язані з проведенням експертизи у сумі 3000,00 грн. (три тисячі грн.00 коп.)

Повний текст рішення суду виготовлено 22.07.2022.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: . АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя: Т.В. Дубас