КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 758/5202/16-ц

номер провадження №22-ц/824/6465/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року /суддя Скрипник О.Г./

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з вимогами про визнання договору дарування частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено./а.с. 167-171/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , як правонаступник позивача ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що в матеріалах справи достатньо доказів про те, що на момент укладення спірного договору, стан здоров`я ОСОБА_3 погіршився так, що він потребував сторонньої допомоги - довідка МСЕК про інвалідність та інша медична документація. Вказані обставини щодо серйозних вад здоров`я підтверджені і визнаються відповідачем. Вказані обставини підтверджені і свідками та узгоджуються з доказами по справі. Наголошувала, що фактором помилки, за якої укладено спірний договір, була наявність серйозних вад здоров`я, потреба у сторонньому догляді і наявність спірного житла як єдиного. Вказувала, що ОСОБА_3 вважав, що укладає договір довічного утримання а не дарування, з можливістю проживати у власній квартирі та отримувати утримання та догляд. Сам договір дарування, після його підписання, був прихований відповідачкою і після смерті дружини ОСОБА_3 , відповідач вигнала його зі спірної квартири. Вказувала, що ОСОБА_3 не мав наміру дарувати своє єдине житло, в якому проживав, а тому, у зв`язку з поганим станом здоров`я, помилився щодо природи правочину.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином.

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що вона тимчасово перебуває в іншому регіоні України, її адвокат за кордоном, яке відхилено судом апеляційної інстанції у зв`язку з тим, що суд створив учасникам процесу у цій справі належні умови для ознайомлення з рухом справи, з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України, а сторони у справі вже надали свої аргументи, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб 06.07.2001 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с. 10)

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві власності належала в рівних долях квартира адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності від 15.10.2007 року (а.с. 9).

ОСОБА_3 26.08.2009 року встановлено 2 групу інвалідності довічно, що підтверджується довідкою МСЕК серії № КА-2 № 014610 та видано пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.09.2009 року (а.с. 7).

01.02.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір дарування 1/2 частини квартири адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори Бірюк О.А., від 01.02.2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 1-197 (а.с. 4-5).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 11)

27.01.2016 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса КМНО Ласкаржевської І.З. з заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та за його заявою заведено спадкову справу, що підтверджується довідкою (а.с. 12)

13.02.2016 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Лисенко О.О., зареєстровано в реєстрі за № 104. (а.с. 100)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 77).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 1 ст. 202 ЦК України про те, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За нормами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Підставою визнання оспорюваного договору дарування недійсним позивач вказує на укладення договору шляхом обману - введення його в оману щодо природи укладення спірного правочину, оскільки він мав на меті укласти договір довічного утримання.

Згідно ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

До обставин, які мають істотне значення, частиною першою статті 229 ЦК України віднесено природу правочину, права та обов`язки сторін, такі властивості і якості речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що позивачем та його правонаступником ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності умислу в діях відповідача на введення ОСОБА_3 в оману щодо природи укладеного договору.

На підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним особа повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Водночас, спірний договір дарування квартири укладений у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом.

В оспорюваному договорі дарування сторони, зокрема і позивач, своїми підписами підтвердили, що договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладений у відповідності зі справжньою їх волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладено ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, сторони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються договором.

Доказів порушення державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори Бірюк О.А. вимог ст.44 Закону України «Про нотаріат» щодо встановлення дійсності намірів сторін укласти саме договір дарування квартири, а не договір довічного утримання, роз`яснення вимог законодавства щодо змісту і правових наслідків договору судом не отримано.

Обдаровувана ( ОСОБА_4 ) зареєструвала право власності на квартиру, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 5 зворотня сторона).

Таким чином, якщо договір дарування посвідчено та зареєстровано у встановленому законом порядку, при цьому у момент складання договору дарувальник підтвердив, що правочин здійснено за доброю волею, то навіть незважаючи на поважний вік дарувальника, відповідний договір є дійсним.

Докази на підтвердження того, що на момент укладення спірного договору дарування стан здоров`я позивача погіршився до тієї міри, що він потребував сторонньої допомоги, відсутні.

Укладений між сторонами договір дарування не містить застережень чи вказівок про фінансові зобов`язальні умови для його сторін, а тому немає підстав вважати, що такий договір є оплатним і суперечить вимогам ст. 717 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, про наявність у ОСОБА_3 серйозних вад здоров`я, потреба у сторонньому догляді і наявність спірного житла як єдиного, апеляційним судом відхиляються з огляду на встановлені обставини справи.

Крім того, як вказував сам ОСОБА_3 у позові, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, він переїхав до ОСОБА_2 , а спірну квартиру він здавав квартирантам.

Після смерті його дружини ОСОБА_4 , позивач, крім того, мав право на спадщину щодо частини спірної квартири.

Отже, доводи про єдине житло, яке позивач не мав наміру дарувати, не відповідають обставинам справи, оцінку яким вірно надано судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року - залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: