Справа № 450/3930/21 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/216/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

при секретарі Ждан К.О.,

з участю представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

22 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, просить встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Мотивувала своїй позовні вимоги тим, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло вищезгадане майно. Зауважила, що ОСОБА_4 набув право власності на вказаний будинок, вступивши в управління спадковим майном після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його батька ОСОБА_3 . Зазначила, що вказані розбіжності у написанні прізвищ виникли внаслідок фіксації в офіційному документі розмовного варіанту прізвища « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_6 ». Вказала, що правовстановлюючі документи на вказане майно були втрачені. На випадок своєї смерті ОСОБА_4 заповіту на склав. Повідомила, що інші спадкоємці у ОСОБА_4 відсутні. Зауважила, що вона для оформлення спадщини вона зверталася до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, їй відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно. З огляду на вказане, просить позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що позивачка в одній позовній заяві об`єднала позовні вимоги, які розглядаються в різних провадженнях, а саме: про визнання права власності на житловий будинок (позовне провадження) та встановлення факту родинних відносин (окреме провадження), при цьому зазначивши в позовній заяві, що спору про спадкування немає, що встановлено судом першої інстанції. За наведеного, вважає, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, що позбавляло суд першої інстанції можливості відкрити провадження в даній справі.

Окрім цього, зазначає, що відповідно до ч.1 ст.316 ЦПК України, заява про встановлення факту родинних відносин за правилами підсудності повинна була розглядатись за місцем проживання позивачки, а саме Личаківським районним судом м. Львова.

Вважає, що суд першої інстанції ухваливши оскаржуване рішення з порушенням вимог ст.ст.263-264 ЦПК України, порушив права позивача, залишивши можливості усунути недоліки позовної заяви, а в подальшому обмеживши право повторно звернутись до суду з питань спадкування.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2021 року та залишити позовну заяву без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з положенням ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку, що обставини, якими позивачка мотивувала свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 22 жовтня 2007 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 19 листопада 1977 року, стверджується, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка просить встановити факт того, що ОСОБА_4 був сином ОСОБА_3 , при цьому нею не надано жодних доказів на підтвердження вказаної обставини.

Подану до суду довідку Солонківської сільської ради Львівська області № 257 від 07 вересня 2021 року, у якій зазначено, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_3 , суд першої інстанції не прийняв до уваги за відсутності інших доказів, якими би підтверджувався факт родинних відносин між вказаними особами, в тому числі свідоцтвами про народження тощо.

Щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно в порядку спадкування, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою не надано суду жодних доказів звернення її до нотаріуса для оформлення спадщини, а також відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, тому обраний позивачкою спосіб захисту у вигляді визнання права власності на спадкове майно не підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що позивачка не надала суду жодних доказів, які підтверджували б втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також доказів, які свідчили б про вчинення нею дій, спрямованих на пошук таких, зокрема, доказів звернення з відповідною заявою до бюро знахідок.

Крім того, позивачкою не надано доказів на підтвердження відсутності інших спадкоємців померлого ОСОБА_4 , а клопотання про витребування спадкової справи не заявлялося.

Окрім цього, в рішенні суд першої зазначив, що позивачка у своїй позовній заяві просить визнати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 33,6 кв.м. Водночас, з поданого позивачкою технічного паспорта вбачається, що площа вказаного будинку становить 37,6 кв.м. Крім того, у будинку наявна прибудова площею 6 кв.м, про яку позивачка у своїй позовні заяві не згадує.

З наданого технічного паспорту на об`єкт нерухомості, суд першої інстанції не мав можливості встановити відповідність такого будівельним нормам та стандартам, а також здійснення самовільного будівництва.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги позивачка не погоджується з рішенням суду, вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права.

В апеляційній скарзі представник позивачки зазначає, що суд першої інстанції не міг відкрити провадження в даній справі, оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а саме: в одній позовній заяві позивачка об`єднала позовні вимоги, які розглядаються в різних провадженнях, про визнання права власності на житловий будинок (позовне провадження) та встановлення факту родинних відносин (окреме провадження).

Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України в редакції чинній на момент подачі позовної заяви, суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 315 ЦПК України в указаній редакції суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

У разі, коли буде виявлено, що встановлення факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Виходячи із зазначеного, суд може виявити наявність спору про право як на стадії відкриття провадження так і в процесі розгляду справи.

Наявність спору про право дає можливість стороні заявляти відповідну вимогу до суду в порядку позовного провадження ( на загальних підставах).

Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ст. 188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки встановлення в судовому порядку факту родинних відносин безпосередньо пов`язане з визнанням права власності на майно в порядку спадкування, звернення із даною позовною заявою в позовному провадженні є виправданим, оскільки похідна вимога (визнанням права власності на майно в порядку спадкування) залежить від задоволення основної вимоги (встановлення факту родинних відносин).

Таким чином, факт родинних відносин, про встановлення якого просить позивачка по справі - ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої позовної заяви, де однією із вимог є визнанням права власності на майно в порядку спадкування, судом встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів.

Окрім цього, в апеляційній скарзі, скаржник вважає, що судом першої інстанції порушено правила підсудності, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява про встановлення факту родинних відносин за правилами підсудності повинна була розглядатись за місцем проживання позивачки, а саме Личаківським районним судом м. Львова.

За змістом положень ч. 1ст. 316 ЦПК України, заяви фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подаються до суду за місцем її проживання.

Разом з тим суд зазначає, що порядок подачі таких заяв за місцем проживання заявника, унормований ч.1 ст.316 ЦПК України визначений виключно для справ, які підлягають розгляду у порядку окремого провадження.

Відповідно до ч. 1ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Таким чином, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Судом встановлено, що предметом позовної заяви у зазначеній справі є житловий будинок АДРЕСА_1 , а тому суд приходить висновку що на спірні правовідносин поширюється виключна підсудність відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України, отже вказана справа повинна розглядатися Пустомитівським районним судом Львівської області, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто за правилами виключної підсудності,

Підстав для застосування іншого виду підсудності судом не вбачається.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не містять аргументів, які б свідчили про допущення судом порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, висновків суду першої інстанції не спростовують і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели б до неправильного вирішення справи.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки Пустомитівського районного суду Львівської області та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення суду, апеляційна скарга ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 не містить.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв"язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2021 року - слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк