Єдиний унікальний номер 242/4420/20
Номер провадження 22-ц/804/67/22
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 січня 2022 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Кішкіної І.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря Гладуха О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №242/4420/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Комунтех» м. Новогродівка про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Комунтех» м. Новогродівка,

на рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 27 серпня 2021 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до КП «Комунтех» м. Новогродівка про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22 квітня 2020 року, згідно наказу відповідача № 33, вона була прийнята на посаду завідувача ритуальною службою КП «Комунтех» м. Новогродівка.

28 серпня 2020 року її звільнили з роботи на підставі п.п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за прогули без поважних причин. Копію наказу про звільнення позивач отримала поштою 22 вересня 2020 року.

Вказала, що з 05 червня 2020 року по 28 серпня 2020 року вона перебувала на лікарняному. За останнім листком непрацездатності позивач повинна була приступити до виконання своїх обов`язків 29 серпня 2020 року, але у зв`язку із тим, що 29 серпня 2020 року був вихідним днем (субота) позивач повинна була приступити до виконання роботи в понеділок 31 серпня 2020 року.

31 серпня 2020 року позивач прибула на підприємство та мала намір особисто звернутися до відповідача із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати під час карантину в України строком на 58 календарних днів. Керівник підприємства не перебував на робочому місці, тому позивач зареєструвала свою заяву у книзі реєстрації вхідної кореспонденції на підприємстві та додатково направила рекомендованим поштовим відправленням на адресу відповідача.

Листом № 160 від 04 вересня 2020 року відповідач повідомив про відмову в наданні позивачу відпустки без збереження заробітної плати, мотивуючи це тим, що позивач перебувала на лікарняному з 05 червня 2020 року по 28 серпня 2020 року включно, а ритуальна служба повинна працювати цілодобово незалежно від епідеміологічної ситуації в країні.

08 вересня 2020 року позивач направила письмове пояснення відповідачу, в якому повідомила про поважні причини відсутності її на робочому місці, посилаючись на погане самопочуття і неможливість повноцінно виконувати свої посадові обов`язки після тривалої хвороби. Вважає, що відповідач незаконно звільнив позивача, оскільки остання в день звільнення перебувала на лікарняному. Крім того, відповідач протиправно відмовив позивачу у наданні відпустки без збереження заробітної плати, на яку позивач мала право, у зв`язку із введенням карантину на території України. Незаконне звільнення позивача призвело до моральних страждань і переживань з її боку.

Просила суд поновити її на посаді завідувача ритуальної служби у КП «Комунтех» м. Новогродівка. Стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6460,08 гривень, моральну шкоду 10000 гривень, судові витрати. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, але не більше чим за один місяць.

13 травня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась до суду з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 34258 гривень. (а.с. 125-126)

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 27 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до КП «Комунтех» м. Новогродівка про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача ритуальної служби КП «Комунтех» м. Новогродівка.

Стягнуто з КП «Комунтех» м. Новогродівка на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 48736,77 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 гривень.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з КП «Комунтех» м. Новогродівка на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,87 гривень.

Стягнуто з КП «Комунтех» м. Новогродівка на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

Рішення в частині поновлення на роботі допущено негайному виконанню.

Ухвалою Новогродівського міського суду Донецької області від 13 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні суду від 27 серпня 2021 року у справі № 242/4420/20 задоволено. Виправлено описку в рішенні Новогродівського міського суду Донецької області від 27 серпня 2021 року по справі № 242/4420/20, зазначивши у мотивувальній частині рішення, в абзаці: «Згідно листів Мінсоцполітики України від 29 липня 2019 року, № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» та від 12 серпня 2020 року № 3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік», кількість днів вимушеного прогулу за період з 31.08.2021 року по день ухвалення рішення 27.08.2021 року включно становить 249 робочих днів», вірну дату початку періоду кількості днів вимушеного прогулу - «31.08.2020».

Додатковим рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 23 вересня 2021 року стягнуто з КП «Комунтех» м. Новогродівка на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі відповідач КП «Комунтех» м. Новогродівка, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 27 серпня 2021 року скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що позивач звернулась з заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати на підставі ч. 3 ст. 26 Закону України «Про відпустки».

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про відпустки» відпустки надаються будь якому працівнику без збереження заробітної плати на період карантину. Обов`язковою умовою для одержання такої відпустки є згода обох сторін, тобто роботодавець вправі, як надати таку відпустку, так і відмовити у її наданні.

Отримавши відмову у наданні відпустки, ОСОБА_1 не виходила на роботу у період з 31 серпня 2020 року по 18 вересня 2020 року включно, вона не повідомила про поважні причини відсутності на робочому місці, а лише зазначила про погане самопочуття, але факт непрацездатності у період з 31 серпня 2020 року по 18 вересня 2020 року не підтверджено в установленому порядку (ухвала Верховного Суду України від 31 жовтня 2020 року по справі №6-10006кс02, постанови ВСУ від 27 червня 2018 року по справі №799/3487/16-ц, від 31 травня 2018 року по справі №324/1102/16-ц, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року по справі №182/2686/14-ц).

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

До Донецького апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача КП «Комунтех» м. Новогродівка доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримав та просив її задовольнити. Також вказав, що на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції оскаржуване рішення суду добровільно частково виконано відповідачем.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працювала на посаді завідувача ритуальною службою з 22 квітня 2020 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 78-82), та копією наказу № 33 від 22 квітня 2020 року.

Згідно копій лікарняних листів, позивач, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю перебувала на лікарняному з 05 червня 2020 року по 28 серпня 2020 року включно. (а.с. 112-113)

З копії заяви ОСОБА_1 від 31 серпня 2020 року вбачається, що позивач 31 серпня 2020 року звернулась до відповідача (адресовано директору КП «Комунтех» м. Новогродівка ОСОБА_6) із заявою, в якій просила надати їй відпустку без збереження заробітної плати на 58 календарних днів з 31 серпня 2020 року на підставі ст. 26 ч. 3 Закону України «Про відпустки», у зв`язку із введенням карантину на території України та поширенням коронавірусної інфекції. (а.с. 83)

Згідно копії листа № 160 від 04 вересня 2020 року, відповідач повідомив позивача про відмову у наданні відпустки без збереження заробітної плати, зазначивши, що м. Новогродівка Донецької області на день подання відповіді перебуває у зеленій зоні, робота підприємства та ритуальної служби не заборонена, відпустка без збереження заробітної плати у відповідності до ст. 26 Закону України «Про відпустки» надається виключно за згодою сторін. Надати вказану відпустку відповідач не має можливості через функціональні обов`язки завідувача ритуальної служби. Також повідомлено позивача, що через відсутність останньої на робочому місці були складені відповідні акти з 31 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року включно та запропоновано позивачу надати письмові пояснення про причини відсутності на робочому місці та невиконання службових обов`язків. (а.с. 84-85)

Відповідно до копії листа вх. № 69 від 09 вересня 2020 року, позивач повідомила відповідача про те, що 31 серпня 2020 року о 08-00 год. вона прибула на своє робоче місце до КП «Комунтех» м. Новогродівка та надала головному бухгалтеру лікарняні листки. У зв`язку із поганим самопочуттям і неможливістю повноцінно виконувати свої обов`язки після тривалої хвороби, позивач мала намір звернутися до директора КП «Комунтех» м. Новогродівка із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати з підстав введення карантину на території України через поширення коронавірусної інфекції на підставі ст. 26 ч. 3 Закону України «Про відпустки», але останній на своєму робочому місці не перебував. Деякий час позивач чекала директора, але через погіршення самопочуття вона зареєструвала свою заяву про відпустку за № 30 від 31 серпня 2020 року в книзі реєстрації на підприємстві та направила заяву на адресу підприємства поштою. (а.с. 111)

Як вбачається з копій актів про відсутність на робочому місці, складених працівниками КП «Комунтех» м. Новогродівка: обліковцем ОСОБА_3 ; майстром ОСОБА_4 ; обліковцем ОСОБА_5 , позивач ОСОБА_1 з 31 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року; з 07 вересня 2020 року по 11 вересня 2020 року; з 14 вересня 2020 року по 18 вересня 2020 року була відсутня на роботі цілий день без попередження відсутності з 08.00 до 17.00 год. (а.с. 102-109)

Згідно копії протоколу засідання робочої комісії працівників КП «Комунтех» від 18 вересня 2020 року, робоча комісія у складі голови зборів ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , розглянувши питання про звільнення завідуючою ритуальної служби КП «Комунтех» м. Новогродівка ОСОБА_1 , постановила звільнити останню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з прогулом без поважних причин з 28 серпня 2020 року. Запис в трудовій книжці ОСОБА_1 не робити у зв`язку з відсутністю трудової книжки. (а.с. 110)

Наказом відповідача № 88 від 18 вересня 2020 року, позивача ОСОБА_1 , завідувача ритуальної служби, звільнено з 28 серпня 2020 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин, що підтверджується копією наказу про звільнення. (а.с. 77)

Відповідно до копії наказу відповідача № 50 від 15 червня 2021 року у зв`язку із виявленням технічної помилки у наказі № 88 від 18 вересня 2020 «Про звільнення за прогули ОСОБА_1 », внесено зміни в п. 1 наказу № 88 від 18 вересня 2020 року замінено дату звільнення, а саме з 28 серпня 2020 року на 31 серпня 2020 року. Вважати датою звільнення ОСОБА_1 31 серпня 2020 року. (а.с. 161)

Згідно копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , дата видачі: 10 грудня 2019 року , позивач ОСОБА_1 є пенсіонером за віком. (а.с. 239)

Встановлено, що відповідач КП «Комунтех» м. Новогродівка було обізнано про те, що позивач є пенсіонером за віком.

Судом встановлено, що позивач була звільнена 31 серпня 2020 року, як вбачається з довідки про середньоденну заробітну плату надану відповідачем та яка не заперечується позивачем та її представником (а.с. 90), середньоденна заробітна плата позивача становить 195,73 гривень.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 серпня 2020 року по день ухвалення рішення 27 серпня 2021 року включно, в сумі 48736,77 гривень.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга відповідача КП «Комунтех» м. Новогродівка підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що неповідомлення позивачем у заяві про надання відпустки про те, що вона має статус пенсіонера та посилання у заяві на іншу статтю, яка регламентує інший порядок надання зазначеного виду відпустки, не можуть бути виключними підставами для відмови у наданні відпустки позивачу, яку вона мала отримати незалежно від волевиявлення відповідача. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд врахував обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у її життєвих і трудових стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та дійшов висновку, що справедливою сумою компенсації моральних страждань є 1000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам та встановленим обставинам.

Пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Згідно зі статтею 84 КЗпП України у випадках, передбачених статтею 25 Закону України «Про відпустки», працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером за віком з 10 грудня 2019 року, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , у зв`язку з чим має право на отримання відпустки без збереження заробітної плати, яка повинна надаватися в обов`язковому порядку згідно з положеннями статті 25 Закону України «Про відпустки».

За змістом положень статті 84 КЗпП України, статті 25 Закону України «Про відпустки» власник зобов`язаний надати відпустку без збереження заробітної плати на вимогу працівника, який є пенсіонером за віком.

Час надання відпустки без збереження заробітної плати у певних випадках визначається самим працівником у межах дії обставин, зазначених у статті 25 Закону України «Про відпустки» та надається з дня, про який просить працівник за своїм розсудом, зокрема, для догляду за хворими рідними.

З копії заяви ОСОБА_1 від 31 серпня 2020 року вбачається, що позивач 31 серпня 2020 року звернулась до відповідача (адресовано директору КП «Комунтех» м. Новогродівка ОСОБА_6) із заявою, в якій просила надати їй відпустку без збереження заробітної плати на 58 календарних днів з 31 серпня 2020 року, на підставі ст. 26 ч. 3 Закону України «Про відпустки», у зв`язку із введенням карантину на території України та поширенням коронавірусної інфекції. (а.с. 83)

Згідно копії листа № 160 від 04 вересня 2020 року, відповідач повідомив позивача про відмову у наданні відпустки без збереження заробітної плати, зазначивши, що м. Новогродівка Донецької області на день подання відповіді перебуває у зеленій зоні, робота підприємства та ритуальної служби не заборонена, відпустка без збереження заробітної плати у відповідності до ст. 26 Закону України «Про відпустки» надається виключно за згодою сторін. Надати вказану відпустку відповідач не має можливості через функціональні обов`язки завідувача ритуальної служби. Також повідомлено позивача, що через відсутність останньої на робочому місці були складені відповідні акти з 31 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року включно та запропоновано позивачу надати письмові пояснення про причини відсутності на робочому місці та невиконання службових обов`язків. (а.с. 84-85)

Встановлено, що ОСОБА_1 подала заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати, на яку за законом мала права, про що у належний спосіб повідомила роботодавця, який в свою чергу зобов`язаний був на виконання вимог закону надати таку відпуску з дня, про який просила позивач, однак безпідставно цього не зробив, чим порушив права останньої, в тому числі, оформивши дні її відсутності на роботі, як прогул без поважних причин та провів її звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Щодо доводів апеляційної скарги, що позивач звернулась до відповідача з заявою про надання відпустки в порядку ст. 26 Закону України «Про відпустки», згідно якої відпустки надаються будь якому працівнику без збереження заробітної плати на період карантину. Обов`язковою умовою для одержання такої відпустки є згода обох сторін, тобто роботодавець вправі, як надати таку відпустку, так і відмовити у її наданні, а також, що позивач не надала доказів на підтвердження непрацездатності у спірний період, апеляційний суд зазначає наступне.

Доказів прогулу без поважних причин під час розгляду справи відповідачем не було надано, а поважність причин відсутності позивача на роботі підтверджується встановленими обставинами та дослідженими доказами, які відповідачем не спростовано. Не можна вважати, що невихід на роботу за конкретних обставин мав місце саме у зв`язку з самовільним використанням працівником відпустки.

Отже, позивач мала законне право на отримання в обов`язковому порядку відпустки без збереження заробітної плати як пенсіонера за віком, з дня, про який просила у відповідній заяві у роботодавця, але дану відпустку не отримала, у зв`язку з безпідставною відмовою останнього, чим було порушено її права, передбачені трудовим законодавством.

Такий висновок узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі №209/396/18, від 07 жовтня 2020 року по справі №544/405/19.

Крім того, посилання позивача в заяві про надання відпустки на іншу статтю не можуть бути виключними підставами для відмови у наданні такої відпустки, яку позивач мала отримати відповідно до законодавства незалежно від волевиявлення відповідача.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах доводі апеляційної скарги апеляційний дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Комунтех» м. Новогродівка залишити без задоволення.

Рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 27 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 06 січня 2022 року.

Головуючий О.І. Корчиста