Справа № 465/2146/21 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/581/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Провадження № 22-ц/811/582/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

адвоката Подоляка Б.Р.

представника позивачки ОСОБА_1 ;

ОСОБА_2 представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 , представника ОСОБА_1 , на ухвали Франківського районного суду міста Львова від 30 грудня 2021 року та від 08 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила «скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 9398553 від 15.04.2015 р. щодо об`єкта нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 1, в частині зазначення у даному записі відомостей про приміщення в підвалі, позначене в поетажному платі під літ. № ІІ площею 12,5 кв.м.», а також «стягнути з відповідача на (позивачки) користь судові витрати» (а.с. 1-6).

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 30 грудня 2021 року було частково задоволено заяву представника позивачки, адвоката Подоляка Б.Р., про відмову від вищезгаданого позову та стягнення судових витрат.

Прийнято відмову представника позивачки від позову про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та закрито провадження у цій справі.

У задоволенні заяви в частині стягнення з відповідачки на користь позивачки судових витрат відмовлено (а.с. 122-125).

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 08 лютого 2022 року скасовано заходи забезпечення позову по даній цивільній справі, застосовані ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 09.06.2021 року у вигляді заборони відчуження 2/5 частин будинку АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_3 , до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили (а.с. 135-137).

Вищезгадані ухвали Франківського районного суду міста Львова від 30 грудня 2021 року та від 08 лютого 2022 року оскаржив представник позивачки.

Апелянт просить ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 30 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення з відповідачки на користь позивачки судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідачки на користь позиваки понесені останньою судові витрати, покликаючись на невідповідність висновків суду в цій частині обставинам справи та на порушення норм процесуального права.

Вважає помилковими висновки суду про те, що відповідачка « ОСОБА_3 в добровільному порядку звернулася до державного реєстратора про виправлення технічної описки державного реєстратора, оскільки оспорювані додаткові відомості були внесені поза волею відповідача та не відповідають фактичній площі, на яку може претендувати відповідач відповідно до своєї частки в згаданому будинку», оскільки згідно з вимогами, які містяться у абзаці 2 пункту 6 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, відповідальність за достовірність відомостей, які містяться у документах, поданих для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного майна, несе заявник (а.с. 154-158).

Ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 08 лютого 2022 року апелянт також просить скасувати, вважаючи її «такою, що постановлена передчасно», оскільки стороною позивачки ухвалу згаданого суду від 30 грудня 2021 року (якою було прийнято відмову представника позивачки від позову та закрито провадження у справі) було оскаржено у апеляційному порядку, а відтак вважає, що підстави для скасування заходів забезпечення позову у даній справі «до моменту ухвалення судового рішення за наслідками апеляційного перегляду ухвали Франківського районного суду м. Львова від 30.12.2021 р.» були відсутні (а.с. 146-147).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів поданих ним апеляційних скарг та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвал суду, які оскаржуються, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи стверджується наступне.

Позивачка з позовом про скасування відповідного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а також про стягнення судових витрат по даній справі) звернулася саме до відповідачки ОСОБА_3 (а.с. 1-6).

Як визнав в суді апеляційної інстанції представник позивачки, останньою заходів для досудового врегулювання спору не вживалося (і докази про вжиття таких заходів у матеріалах справи відсутні).

Відповідачка ОСОБА_3 подала до суду Відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити позивачці у задоволенні заявлених нею позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що про спірний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно їй відомо нічого не було (вона взнало про нього лише з позовної заяви) і такий запис є результатом помилки державного реєстратора (а.с. 85-88).

Справа по суті не розглядалася, а відтак питання «авторства» спірногозапису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а відтак вини певної особи (відповідачки чи державного реєстратора) у «появі» такого запису) судом не з`ясовувалося та не встановлювалося.

В той же час, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачена можливість «технічної помилки» (частина 2 статті 26), яка могла бути допущеною (відповідно у різний спосіб), як заявником, так і державним реєстратором.

Відповідачка також подала до суду свої Заперечення проти заяви про відмову від позову, у яких (зокрема) категорично заперечує визнання нею позову, а відтак заперечує проти стягнення з неї на користь позивачки понесених останньою судових витрат (а.с. 117-119).

Достовірно знаючи про вищенаведені обставини (зокрема про категоричне заперечення відповідачкою своєї причетності до спірного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), позивачка (в особі її представника) все ж таки відмовилась від поданого нею позову до відповідачки, така відмова була прийнятою судом і ухвала суду в цій частині ніким не оскаржується.

За вищенаведених обставин в їх сукупності суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що виправлення державним реєстратором «технічної помилки» у спірномузаписі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідною заявою відповідачки не може розцінюватися, як задоволення відповідачем позовних вимог, а відтак прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивачки понесених останньою судових витрат пов`язаних зі зверненням нею з даним позовом до суду і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» міститься роз`яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 09 червня 2021 року забезпечено даний позов (про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) шляхом накладення заборони на відчуження 2/5 частин будинку АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_3 , до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили (а.с. 61-63).

Позивачка (в особі її представника) відмовилась від поданого нею позову до відповідачки, така відмова була прийнятою судом і ухвала суду в цій частині ніким не оскаржується.

Як вбачається з Заяви представника позивачки про відмову від позову, у цій заяві міститься прохання про стягнення з відповідачки на користь позивачки сумарно 8 362 (908 + 454 + 7 000) грн. судових витрат (а.с. 110-113).

За вищенаведених обставин в їх сукупності у суду були відсутніми правові підстави для відмови у задоволенні поданого до суду представником відповідачки Клопотання про скасування заходів забезпечення, оскільки наявність між сторонами спору стосовно відшкодування сумарно 8 362 грн. судових витрат (за наявності відмови від позову) не може бути правовою підставою для збереження такого заходу забезпечення позову, як заборона на відчуження 2/5 частин будинку, які належать відповідачці на праві власності, «до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили».

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 , представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвали Франківського районного суду міста Львова від 30 грудня 2021 року та від 08 лютого 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 27 липня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.