РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого - судді Полонця С.М.,

секретаря с/з - Синюк А.М.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

встановив:

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 27993 грн. 09 коп. завданої майнової (матеріальної) шкоди та 100000 грн. 00 коп. завданої моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, позивачу завдано майнової (матеріальної) та моральної шкоди, яка підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 06.12.2021 року у даній цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 14 лютого 2017 року близько 09 години 15 хвилин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на ділянці автодороги Житомир-Чернівці 92 км + 200м., на ґрунті раптово виниклих особисто неприязних відносин підійшов до водійських дверей автобуса марки «БАЗ» моделі «А079.19», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що рухався за маршрутом «Житомир-Хмельницький». Відчинивши водійські двері вказаного транспортного засобу, ОСОБА_2 , розуміючи протиправність своїх дій, умисно наніс кулаком правої руки декілька ударів в обличчя ОСОБА_1 .

По вищевказаному факту 14.02.2017 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000043 та розпочато досудове розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

З листів Комунальної установи «Центральна міська лікарня №2» від 02.03.2017 року №120 та від 21.03.2017 року №444 вбачається, що ОСОБА_1 звернувся в поліклініку КУ «ЦМЛ №2» 15.02.2017 року до лікаря-отоларинголога. Встановлено діагноз: закритий перелом спинки носа, забій м`яких тканин обличчя. 16.02.2017 року звернувся до лікаря-невролога. Діагноз: закрита черепномозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин обличчя. 02.03.2017 року пацієнт госпіталізований в неврологічне відділення КУ «ЦМЛ №2» з діагнозом: закрита черепномозкова травма, струс головного мозку, перелом кісток носу праворуч зі зміщенням уламків в товщину кістки.

Позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з 01.03.2017 року по 09.03.2017 року. Основне лікування проводилося за рахунок БО «Лікарняна каса». Лікарняної установою зазначено перелік медикаментів, які були використані понадлімітно, не передбачені бюджетним фінансуванням КУ «ЦМЛ №2» та були придбані за власний рахунок ОСОБА_1 , а саме: індопрес табл. №8; цитіколін-ново 1000 мг. №9; натрію хлорид 0,9% 200,0 - 9 фл.; шприци одн. №9.

Ухвалою Чуднівського районного суду Житомирської області від 13.04.2021 року по справі №282/396/17, яка набрала законної сили, звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності. Закрито кримінальне провадження №0000043 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі пункті 1 частини 2 статті 284 КК України.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мале місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, за час перебування на стаціонарному лікуванні у вищевказаний період за призначенням лікарів позивачем були придбані за власний рахунок ліки та медичні препарати, зазначені в листі КУ «ЦМЛ №2» від 21.03.2017 року №444 на загальну суму 1404,04 грн., а також позивачем сплачено 16.02.2017 року за проведення КТ головного мозку 410,00 грн., що загалом становить 1814,04 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Інші чеки на придбання ліків не за призначенням лікарів та поза межами періоду лікування позивача після вчинення відносно нього кримінального правопорушення, а також платіжні документи на придбання паливно-мастильних матеріалів, штанів, куртки та слухового апарату, не є доказами спричинення позивачеві матеріальної шкоди відповідачем, не перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку між неправомірними діями відповідача та завданою кримінальним правопорушенням шкодою, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача майнової (матеріальної) шкоди в розмірі 26179,05 грн., не підлягають до задоволення.

Згідно зі статтею 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг та глибину душевних страждань, їх негативний наслідок, в тому числі і пов`язаний із викраденням майна, належного позивачу, необхідністю проведення його ремонту, порушенням звичного життєвого укладу позивача, який був вимушений втрачати час на звернення до правоохоронних органів, візити до слідчих, суду, надання пояснень тощо.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Суд вважає, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 позивачеві завдано моральної шкоди, яка виразилася у відчутті ним фізичного болю при заподіянні легких тілесних ушкоджень, необхідності відновлювати попередній стан здоров`я.

Крім того, після вчинення відносно позивача умисного злочину та спричинення йому тілесних ушкоджень у присутності пасажирів, його уклад життя змінився. Наслідки перенесеної душевної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін, зокрема, порушення сну, пасивності, відчуття пригніченості та емоційної напруги, що свідчить про наявність підстав, передбачених статтями 23, 1167 ЦК України.

Проте, суд не погоджується з розміром моральної шкоди, яку просить стягнути позивач, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать про те, що у зв`язку із спричиненням позивачеві легких тілесних ушкоджень він зазнав моральних та фізичних страждань.

З урахуванням характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань та їх негативних наслідків, які виразилися в спричиненні йому легких тілесних ушкоджень у присутності пасажирів, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає моральна шкода в розмірі 5000,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було заявлено дві позовні вимоги, а саме про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Тобто сума судового збору за дві позовні вимоги становить 1816 грн. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». В зв`язку з вищевикладеним з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 104,24 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263, 265, 279 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану майнову (матеріальну) шкоду в розмірі 1814 грн. 04 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 104 грн. 24 коп.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: