Справа №339/321/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Латик В.Є.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просить визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона є власником вказаного будинковолодіння, у якому зареєстровані на прроживання дочка ОСОБА_2 з онуками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та які протягом одного року не проживають в житловому приміщенні без поважних причин, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистий речей в будинку не мають.

Реєстрація відповідачів у належному їй на праві особистої власності будинку створює незручності та чинить перешкоди у користуванні будинком і вона не може розпорядитися домоволодінням на власний розсуд.

27 вересня 2021 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

12 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду.

11 січня 2022року позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 залишено без розгляду за заявою позивача.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися повторно та не подали відзив на позов, про дату, час і місце цього засідання були повідомлений у встановленому законом порядку через оголошення на веб сайті судової влади (а.с.32;40-42).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Умови проведення заочного розгляду справи викладені в ст.280 ЦПК України, згідно якої суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

При таких обставинах, враховуючи згоду позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши вступне слово позивача, пояснення свідків, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 квітня 2004року, позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

У вказаному будинку згідно копії будинкової книги зареєстровані на проживання: позивач та відповідачі: ОСОБА_2 - дочка з своїми дітьми: ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (а.с.12-19).

За даними актів обстеження домоволодіння по АДРЕСА_1 від 05 лютого 2021 року, 28 травня 2021 року, 14 липня 2021 року, складеного депутатом міської ради Герецьким І.Р. в присутності сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та в результаті перевірки встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в даному господарстві не проживають (а.с.9-11).

Дана обставина підтверджується також поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які ствердили, що часто бувають в будинку позивача, тому їм достеменно відомо про те, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 більше року не проживають у будинку позивача, добровільно залишили домоволодіння, забравши свої речі, не здійснють оплату за комунальні послуги та проживають за кордоном.

Отже, доказів на підтвердження того, що позивач своїми діями заважав праву проживання відповідачам в домоволодінні і вони примусово залишили житлове приміщення судом не здобуто.

Частиною 1 ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права чи інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до ст.41Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав

Крім того, суд вказує, що відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Частиною 2 ст.405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Положення цієї статті застосовуються до правовідносини, які виникли між власниками житла (на праві приватної власності) та членами їх сім`ї.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, позивачка на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути її порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку, а реєстрація відповідачів у ньому створює їй перешкоди у праві володіння, користування та розпорядження майном.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачіОСОБА_4 , ОСОБА_3 є внуками позивача та без поважної причини не проживають у спірному будинку протягом року, що також ствердили свідки в суді.

Дані обставини відповідачами не спростовані, доказів поважності непроживання в будинку чи наявності іншої домовленості між ними і власником не представлено.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 втратили право на користування вказаним житловим будинком, власником якого є позивач, оскільки більше року без поважних причин не проживають у ньому.

На підставі викладеного ч.2 ст. 406 ЦК України, керуючись ст. 258-259, 263-265, 280-281 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування або ім`я сторін, їх місцезнаходження або місце проживання:

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Болехівським МВ УМВС в Івано-Франківської області 22 грудня1998 року.

ОСОБА_3 - місце реєстрації АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 - місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Дата виготовлення повного тексту рішення - 11 січня 2022 року

Суддя Головенко О.С.