Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Оксюти Т.Г.

при секретарі - Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації про стягнення додаткових витрат на дитину та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 3342,49 грн. та визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем від якого вони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням суду шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та вирішено питання про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) і до досягнення ним повноліття.

Відповідач свій батьківський обов`язок з утримання сина належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Зазначила, що син сторін відвідує дошкільний заклад санаторного типу, бронхолегеневого профілю, у зв`язку з діагнозом J 35.2. Вартість харчування одного дня складає 84,62 грн., яка в подальшому буде збільшуватись враховуючи вік дитини.

Позивач вважає, що батько дитини має брати участь у додаткових витрат на дитину в розмірі 1/2 частини за кожен день харчування від понесеної суми на харчування, що становить 634,65 грн. Також вважає, що вартість додаткових витрат повинна бути стягнута наперед до 31.12.2021 року в сумі 2707,84 грн.

Крім того, між батьками немає згоди щодо місця проживання дитини після розірвання шлюбу, у зв`язку з чим позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26.11.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження.

20.01.2022 року у підготовчому судовому засіданні позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на дитину та відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 2961,70 грн.

27.01.2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що відповідач крім сплати аліментів завжди намагається надавати своєму сину додаткову матеріальну допомогу, однак позивач весь час намагається створити батьку дитини перешкоди в наданні ним грошової допомоги.

Стосовно навчання малолітнього сина сторін у закладі дошкільної освіти №146 зазначив, що відповідач завжди заперечував проти навчання свого сина у вказаному закладі, оскільки його захворювання, за довідками наданими позивачем, жодного разу не проявлялося у нього.

Крім того, вартість харчування одного дня в розмірі 84,62 грн. має відношення до дітей з цілодобовим перебуванням та до закладів, які зазначені у додатку №2 до розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації №55 від 22.06.2021 року, який в переліку не містить заклад дошкільної освіти №146.

Щодо визначення місця проживання дитини зазначив, що він не заперечував проти проживання малолітнього сина ОСОБА_4 разом з матір`ю.

На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову.

31.01.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій вона зазначила, що надані відповідачем докази його участі у додаткових витратах на дитину відносяться до інших видатків та не мають жодного відношення до предмету спору.

На підставі викладеного просила задовольнити позов.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

28.04.2022 року від Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов висновок «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15.06.2022 року від Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшли пояснення по справі в яких позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Служба підтримує. Разом з поясненнями надійшла копія висновку Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у ньому.

Від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у Збройних Силах України на час військової агресії Російської Федерації проти України.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що сторонами в справі надані пояснення та заперечення, підстави, визначені законом для відкладення розгляду справи та оголошення в ній перерви відсутні, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності представника відповідача.

Відповідач також в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Слід зазначити, що відповідач не позбавлений права переукласти договір про надання правничої допомоги, у зв`язку з перебуванням його адвоката в ЗСУ, у зв`язку з чим суд вважає неявку відповідача неповажною.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 22 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 видане 09 вересня 2017 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві).

20.08.2020 року Солом`янським районним судом м. Києва ухвалено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 22.08.2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві за актовим записом №2480.

Повернуто ОСОБА_7 дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 ».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 березня 2020 року до досягнення ним повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за харчування у дитячому закладі дошкільної освіти №146 в сумі 2961,70 грн., на що слід зазначити наступне.

Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, а набула чинності для України 27.09.1991 року, закріплено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27).

Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на батьків відповідно до статті 180 СК.

Як встановлено вище, що з відповідача присуджено стягнення аліментів на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття.

За правилами статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Встановлено, що згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складеного старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві заборгованість по аліментам ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 01.10.2021 року відсутня.

Згідно висновку ЛКК КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Солом`янського району №250 від 10.06.2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено діагноз J 35.2 та рекомендовано за станом здоров`я відвідування дошкільного закладу санаторного типу, бронхолегеневого профілю.

Згідно довідки №59/2021 від 12.10.2021 року Дошкількного навчального закладу №146 м. Києва малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує заклад дошкільної освіти №146 м. Києва з 02.09.2019 року по теперішній час.

Згідно наказу №96 від 02.06.2021 року Управління освіти Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації перепрофільовані санаторні групи для дітей з латентною туберкульозною інфекцією та після вилікування від туберкульозу у закладі дошкільної освіти №146 з 01.09.2021 року та вважати заклад дошкільної освіти №146 комбінованого типу, у складі якого функціонують групи: 2 групи загального розвитку для дітей раннього віку; 1 санаторна група з хронічними неспецифічними захворюваннями органів дихання для дітей раннього віку; 3 спеціальні групи для дітей дошкільного віку з порушенням мовлення; 4 санаторні групи з хронічними неспецифічними захворюваннями органів дихання для дітей дошкільного віку.

Згідно розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації №505 від 22.06.2020 року встановлено вартість харчування одного дня для дітей садового віку у санаторних дошкільних навчальних закладах (групах) для дітей з хронічними неспецифічними захворюваннями органів дихання, в групах з цілодобовим перебуванням дітей (згідно з додатком №2) - 84 грн. 62 коп.

Як зазначив відповідач у додатку №2 розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації №505 від 22.06.2020 року заклад дошкільної освіти №146 не міститься.

Однак, суд вказані посилання не приймає до уваги оскільки заклад дошкільної освіти №146 перепрофільований з санаторними групами з 01.09.2021 року, тобто після затвердження розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації №505 від 22.06.2020 року та додатку до нього.

Крім того, згідно рахунку на сплату за харчування дитини в дитячому закладі ЗДО №146 тариф встановлений 84,62 грн. в день.

Відповідач також зазначив, що ним були здійсненні перекази на користь позивача 20.09.2021 року на суму 452,26 грн. та 22.11.2021 року на суму 1000,00 грн., а тому вважає, що він несе додаткові витрати на утримання малолітнього сина, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Суд вважає, що вказані виплати дійсно мали місце, проти чого не заперечувала позивач, однак вони не пов`язані з предметом позову (стягнення додаткових витрат на дитину у вигляді витрат на харчування дитини у закладі дошкільної освіти №146), з огляду на наступне.

Згідно квитанції Р24АС9361 від 20.09.2021 року на суму 452,26 грн. призначення платежу зазначено «фонд д/с (дитячий сад)».

Фонд дитячого саду це фонд, в якому батьки дітей роблять періодичні платежі спрямовані на покращення умов перебування дітей у групі і такі платежі жодним чином не пов`язані із обов`язковими платежами на харчування дітей.

Позивачем надано 4 квитанції (№0.0..1 від 02.12.2021 року, 0.0..1 від 02.12.2021 року, №0.0..1 від 05.11.2021 року, №0.0..1 від 05.10.2021 року), в яких отримувачем коштів зазначено Управління освіти м. Києва, призначення платежу - оплата за харчування, ІД 617799, ЦБ 4, ЗДО 146, Група 06-2021, Таб. 386, а банківський рахунок НОМЕР_2 .

Таким чином, грошові кошти перераховані позивачем та відповідачем були з різними призначеннями, у зв`язку з чим посилання відповідача на сплату ним 452,26 грн. в рахунок харчування дитини у дитячому закладі дошкільної освіти № 146 не приймаються судом до уваги.

Крім того встановлено, що 21.11.2021 року малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було встановлено діагноз мікоз шкіри, стрептодермія, що підтверджується консультативним висновком дерматолога ТОВ МЕДІКАЛ ВЕНТЕРА ГРУП».

Згідно акту про надані медичні послуги для пацієнта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , №0560515 від 21.11.2021 року вартість послуг становить 1360,00 грн. Вказані послуги були оплачені, що підтверджується квитанціями (а.с. 92). Також були придбані ліки на суму 510,70 грн.

Позивачем через месенджер Вайбер було відправлено відповідачу вимогу (а.с. 93-94) про сплату додаткових витрат на лікування дитини, про що свідчить скрін-шот з листування від 21.11.2021 року.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що сума переказу 1045,00 грн., здійснена відповідачем 22.11.2021 року була за призначенням на лікування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому також не приймаються до уваги посилання відповідача стосовно того, що переказ здійснений в якості зарахування суми на оплату харчування дитини в дитячому закладі дошкільної освіти №146.

Інших доказів на підтвердження відповідачем понесення додаткових витрат на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачем та його представником не надано.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК України).

Пунктом 18 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 постановлено, до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому розмір додаткових витрат, що стягуються повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Відповідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Встановлено, що позивачем сплачено за харчування малолітнього сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вересні 2021 року 1269,30 грн., у жовтні 2021 року 1523,16 грн., листопад-грудень 2021 року 3130,92 грн.

1/2 частина від понесених позивачем витрат на харчування становить 2961,70 грн., яка відповідно підлягає стягненню з відповідача.

Позивач також просила визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09,? § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

З висновку Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » вбачається, що розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.05.2021 року №339 визначено способи участі батька у вихованні дитини.

Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.07.2021 року №470 визначено місце проживання дитини з матір`ю ОСОБА_5 .

За інформацією наданою закладом дошкільної освіти №146 м. Києва матір ОСОБА_5 піклується про сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займається його вихованням. Між нею та сином існує тісний психологічний зв`язок.

ОСОБА_5 працює, житлом забезпечена, ознак наркологічних захворювань та психіатричної патології не виявлено.

Батько дитини ОСОБА_2 , у своїй заяві до служби від 14.02.2022 року зазначив, що не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю.

З урахуванням викладеного, Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , 2017 р.н., з матір`ю ОСОБА_5 .

Відповідач заперечував проти позову в цій частині посилаючись на те, що спору стосовно визначення місця проживання між сторонами немає, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні даної позовної вимоги.

Однак, наявність на даний час заперечень відповідача стосовно визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , 2017 р.н., суд розцінює як спір між батьками.

При цьому, відповідач не обмежений у можливості реалізації належного йому права на спілкування із сином, вирішивши питання про встановлення порядку участі батька у вихованні дітей.

Розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини та визначення місця проживання його з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини батька із сином, оскільки таке визначення місця проживання дитини, не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.

Вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо (або в одній квартирі), про те, з ким із них залишається дитина, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Зазначення відповідачем про відсутність спору між батьками про визначення місця проживання дитини не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки на даний час такий спір виник.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Виходячи з викладеного вище, обставин, встановлених судом, суд приходить до висновку, що проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_5 відповідає інтересам дитини, у зв`язку з чим суд вважає необхідним визначити місце проживання сина сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_5 .

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які складаються з суми судового збору 908,00 грн. (за визначення місця проживання дитини) та на користь держави 908,00 грн. (за стягнення додаткових витрат на дитину).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 157, 159, 160 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації про стягнення додаткових витрат на дитину та визначення місця проживання дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 додаткові витрати на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 2961,70 грн.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя