ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1255/22 Справа № 213/4882/19 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/4882/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року, яке ухвалено суддею Алексєєвим О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 червня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (надалі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачі, будучи споживачами комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , не здійснюють в повному обсязі оплату за послугу з постачання теплової енергії, внаслідок чого, за період з 01.10.2013 року по 31.10.2019 року, виникла заборгованість за послугу централізованого опалення в розмірі 32 160,91 грн. Вказані обставини є підставою для стягнення боргу у повному обсязі, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 32 160,91 гривень, інфляційні втрати 8 727,91 гривень, 3% річних 2 230,17 гривень, всього 43 118,99 гривень, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, позивач посилається на те, що суд першої інстанції помилково визнав встановленими обставини, що є недоведеними, а саме факт не надання послуг з централізованого опалення відповідачам.

Наполягає на тому, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення, що надаються позивачем безперебійно в опалювальний сезон в повному обсязі та належним чином.

Зауважує, що позивач в обґрунтування свого позову надав суду першої інстанції повний пакет документів (доказів), який був достатній для ухвалення рішення суду, без витребування будь-яких інших додаткових документів. Разом з тим, в якості аргументів щодо відсутності допустимих доказів на підтвердження заборгованості додав до апеляційної скарги копії Актів про подачу теплоносія та про припинення полачі теплоносія за 2013-2019 роки.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Німець Ю.С., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, просить не приймати до розгляду додані позивачем до апеляційної скарги, з пропуском встановлених законом строків, докази, а саме копії Актів про подачу та припинення подачі теплоносія за період 2013-2019 роки. Застосувати до позовних вимог за період з жовтня 2013 року по жовтень 2016 року строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12.10.2011 року «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від Комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» передано об`єкти теплопостачання в Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста, тобто з 01.10.2013 року виконавцем послуги теплопостачання та гарячого водопостачання для будинку АДРЕСА_2 є АТ «Криворізька теплоцентраль».

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, а тому є споживачами послуг з централізованого опалення, які надає АТ «Криворізька теплоцентраль». (а.с.12,13).

З наданої АТ «Криворізька теплоцентраль» виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 , власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 (а.с.4).

Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири АДРЕСА_3 за період з 01 жовтня 2013 року по 01 листопада 2019 року, становить 32 160,91 грн. За вказаний період споживачами не здійснювалась оплата послуг позивача (а.с.5).

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідачів на його користь 3% річних від простроченої суми в розмірі 2 230,17 грн. та інфляційних втрат в розмірі 8 727,91 грн, нарахованих на суму несплаченої заборгованості (а.с.6).

Державним підприємством «Криворізька теплоцентраль» 29 листопада 2007 року надані технічні умови №2287 для розроблення проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води приміщення, що розташоване у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.50).

02 листопада 2007 року ВАТ «Криворіжгаз» надані технічні умови ОСОБА_2 на проектування газопостачання установка автономного опалення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . За замовленням ОСОБА_2 приватним підприємством «ИнПОСТ» виконано робочий проект газопостачання вказаної квартири (а.с.51).

Відповідно до акта обстеження системи вентиляції №2208 від 23 листопада 2007 року, встановлено, що в квартирі відповідачів, на кухні, установлені газові прилади: плита газова ПГ-4, котел турбо «Ferolli» (а.с.52).

Згідно з Актом № 2 від 01 березня 2012 року, складеним представником КПТМ «Криворіжтепломережа», в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , складено акт №2, наявний видимий розрив в системі центрального опалення, гарячого водопостачання; стояки заізольовані; система гарячого водопостачання демонтована; пакет документів у наявності; в приміщенні встановлено автономне опалення, акт опломбування газового лічильника - 16.01.2008. Як зазначено в цьому Акті, за самовільне підключення до мереж КП «Криворіжтепломережа» несе відповідальність споживач. (а.с. 53).

Відмовляючи в задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води, інших підстав чинне законодавство не передбачає. Із наданих суду доказів не встановлено дотримання відповідачами вказаного порядку відключення квартири від мережі централізованого опалення.

Відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішення суду в цій частині в апеляційному порядку не оскаржено.

А позивачем АТ «Криворізька теплоцентраль» фактично оскаржуються висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість наведених висновків суду першої інстанції, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, вказував, що питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Проте, позивачем не надано будь-яких належних доказів (актів подачі теплової енергії на будинок, актів про відключення теплоносія на будинок, тощо), з яких суд мав встановити факт надання позивачем комунальних послуг по централізованому опаленню квартири за місцем проживання відповідачів.

Враховуючи вищевикладене, оскільки не встановлено факту надання позивачем комунальних послуг відповідачам, суд першої інстанції вважав, що позивач і не має права вимагати оплати за такі послуги. Отже, в стягненні солідарно з відповідачів заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, інфляційних втрат і 3% річних, які нараховані на суму заборгованості відвовив. За вказаних умов розгляд заяви відповідачів про застосування до позовних вимог строку позовної давності є недоцільним.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення, в цій частині, не відповідає з огляду на наступне.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно пункту 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів.

Колегія суддів враховуючи вищевикладене, вважає висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано будь-яких належних доказів (актів подачі теплової енергії на будинок, актів про відключення теплоносія на будинок, тощо), з яких суд мав встановити факт надання позивачем комунальних послуг по централізованому опаленню квартири за місцем проживання відповідачів помилковим, оскільки, згідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що ним в обґрунтування свого позову надано суду першої інстанції повний пакет документів (доказів), який був достатній для ухвалення рішення суду, без витребування будь-яких інших додаткових документів.

Разом з тим, позивачем надано до апеляційної скарги, письмові докази, а саме акти подачі теплової енергії на будинок, де зареєстровані відповідачі та акти про відключення теплоносія на вказаний будинок, які колегія суддів бере до уваги, як додаткові, оскільки вони стосуються предмету спору та саме їх відсутність, судом першої інстанції було розцінено, як неможливість встановити факт надання позивачем комунальних послуг по централізованому опаленню квартири за місцем проживання відповідачів, про що зазначено у оскаржуваному рішенні.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачі, у період з жовтня 2013 року по жовтень 2019 року, не виконували свої обов`язки по оплаті послуг з централізованого опалення, які фактично їй були надані АТ «Криворізька теплоцентраль».

Правильність нарахування суми боргу, у визначений позивачем період, підтверджується особовим рахунком № НОМЕР_1 , яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення у повному обсязі за спірний період оплати за централізоване опалення. При цьому, правильність нарахування зазначених сум відповідачами не спростована.

Крім того, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склались між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Тому на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

У суді першої інстанції та у відзиві на апеляційну скаргу відповідачі просили застосувати до позовних вимог за період з жовтня 2013 року по жовтень 2016 року строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 12 грудня 2019 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по листопад 2016 року включно.

На підставі зазначеного, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» про солідарне стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період до листопада 2016 року, у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із позовом про захист свого порушеного права поза межами строку позовної давності.

Разом з тим, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за щомісячними платежами за період з грудня 2016 року, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для про задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань з грудня 2016 року до листопада 2019 року, а саме: інфляційні втрати у розмірі 2294,34 грн. та три відсотки річних у розмірі 1090,90 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» суми заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з грудня 2016 року по жовтень 2019 року у розмірі 22 542,64 грн., суму індексу інфляції у розмірі 2294,34 грн., 3 % річних у розмірі 1090,90 грн., а всього 25 976,25 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 2893,02 грн., тобто пропорційно до задоволених позовних вимог (1 921,00 грн. судовий збір сплачений за подання позовної заяви (а.с. 1) + 2 881,50 грн. судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги = 4 802,50 грн.; 4 802,50 грн. х 60,24% (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 2893,02 грн.), тобто по 1446,51 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» - задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги за період з 01 грудня 2016 року до 01 листопада 2019 року у розмірі 22542 (двадцять дві тисячі п`ятсот сорок дві тисячі) гривень 64 (шістдесят чотири) копійки, інфляційні втрати за період з 01 грудня 2016 року до 01 листопада 2019 року у розмірі 2294 (дві тисячі двісті дев`яносто чотири) гривень 34 (тридцять чотири) копійки, три відсотки річних за період 01 грудня 2016 року до 01 листопада 2019 року у розмірі 1090 (одна тисяча дев`яносто) гривень 90 (дев`яносто) копійка, а всього 25976 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят шість) гривень 25 (двадцять п`ять) копіойк.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, у розмірі 1446 (одна тисяча чотириста сорок шість ) гривень 51 (п`ятдесят одна) копійки, з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 січня 2022 року.

Головуючий:

Судді: