У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2022 року смт Близнюки

Суддя Близнюківського районного суду Харківської області Лобановська С.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна.

Звертаючись до суду з даним позовом та обираючи на власний розсуд спосіб захисту свого права, позивачка зазначила відповідачкою громадянку іноземної держави - Російської Федерації.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Частина перша статті 3 ЦПК України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Частиною 1 статті 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК України, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Таким чином зазначена справа є справою з іноземним елементом.

Відповідно до положень ст. 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У відповідності до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 10 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право», закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється за правилами іншого судочинства.

Так, у міжнародному цивільному процесі під підсудністю цивільних справ за участю іноземних осіб (міжнародною підсудністю) розуміють компетенцію судів певної держави щодо розгляду і вирішення цивільних справ та здійснення окремих процесуальних дій щодо іноземного елемента. Тому, спочатку необхідно вирішити питання про те, чи підлягає розгляду конкретна справа на території держави, до суду якої звернувся заявник, а вже потім має бути визначений конкретний суд, наділений повноваженнями вирішувати подібні цивільні справи.

З урахуванням викладеного, на цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила підсудності. Тому суд повинен з`ясувати питання про те, чи поширюється його компетенція на розгляд даної справи.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України, відповідно до вимог статей 2, 497 ЦПК України, повинні керуватися нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.

Частиною першою статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено підстави визначення підсудності справ судам України. Суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону та якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи відповідача.

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право» від 2005 року № 2709-ІV, який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-754/0/4-13 щодо практики розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (частина перша статті 414ЦПК). Слід звернути увагу на те, що питання про підсудність судам України справ з іноземним елементом може визначатися і на момент відкриття провадження у справі, і у попередньому судовому засіданні. Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків,передбачених у статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" (частина перша статті 75 Закону України "Про міжнародне приватне право"). При цьому суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що передбачено пунктом 3 частини другої статті 122 ЦПК. Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається у попередньому засіданні відповідно до статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", відповідно до якої суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи-відповідача; та якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні.

Відомості про те, що сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, у доданих до позовної заяви матеріалах відсутні.

Положеннями ч. 2 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено правила виключної підсудності, встановлено що підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні.

У позовній заяві позивачка зазначила, що місце проживання відповідачки їй невідоме, відомостей про проживання чи реєстрацію відповідачки в Україні відсутні, і позивачкою таких доказів не надано, у зв`язку із чим вказані положення закону щодо виключної підсудності справ з іноземним елементом застосуванню не підлягають.

В даному випадку позивач - фізична особа, звертається з позовом до відповідачки громадянки Російська Федерація, остання відома адреса реєстрації якої є (мовою документу): АДРЕСА_1 , у спорі щодо позбавлення батьківських прав, а тому, даний спір за таких умов, суб`єктно не належить до юрисдикції національних судів України.

Аналогічний висновок міститься в численних постановах Верховного Суду, зокрема у постановах від 12 лютого 2020 року по справі № 710/784/19, від 21 серпня 2018 року по справі № 752/6366/16-ц, від 30 січня 2019 року по справі № 712/2008/17 (щодо того, що інша держава може мати виключно статус заінтересованої особи в окремому провадженні, але аж ніяк не статус відповідача чи третьої особи в позовному провадженні).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, враховуючи, що позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, суд вважає, що у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 46, 55, 186, 259, 260, 352, 353 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У відкритті провадження по справі в порядку цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Близнюківський районний суд Харківської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.М.Лобановська