РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2022 року

м. Рівне

Справа № 560/85/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/535/22

07 липня 2022 року м. Рівне

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

учасники справи:

стягувач ОСОБА_1 ,

боржник Державна установа "Рівненський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України",

заінтересована особа - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та Державної установи "Рівненський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України" на ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 грудня 2021 року (постановлену у складі судді Оборонової І.В.) у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця,-

в с т а н о в и в :

10 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та постанову державного виконавця.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 покликається на те, що рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року по цивільній справі №560/85/16-ц визнано незаконним та скасовано наказ Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 11 січня 2016 року №1-о Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_1 , поновлено його на посаді директора Державної установи Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. На виконання даного рішення 17 березня 2017 року Дубровицьким районним судом Рівненської області було видано виконавчі листи про поновлення його на вказаній посаді, які були пред`явлені до примусового виконання до органів державної виконавчої служби. З 28 березня 2017 року виконавчий лист, де боржником зазначена Державна установа Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України знаходився на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (ВП №53655435). З листа Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 27 липня 2021 року, отриманого ним 02 серпня 2021 року, він дізнався, що у ВП №53655435 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Вознюк І.Я. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Проте висновок про повне і належне виконання боржником виконавчого документа виконавець робить на підставі поданих боржником первісних документів кадрового обліку (наказів, розпоряджень), без належного аналізу їх змісту та підтвердження фактичного виконання рішення суду. Вказує, що фактично його так і не було поновлено на роботі, оскільки відповідний наказ про поновлення його на посаді боржником не видавався, як і не видавався такий наказ і Держсанепідемслужбою України, оскільки наказ ДСЕСУ від 22 грудня 2018 року №1 не містить положень про поновлення стягувача на роботі. Станом на сьогоднішній день він не перебуває в трудових відносинах ні з ДСЕСУ, ні з ДУ Рівненський ОЛЦ МОЗ України. Відтак, після нібито поновлення на роботі, він мав би бути в подальшому звільнений з роботи з підстав, передбачених КЗпП України та умовами трудового контракту, проте такі відомості відсутні в матеріалах ВП №53655435. При цьому, один і той самий наказ ДСЕСУ від 22 грудня 2018 року №1 Про припинення контракту з ОСОБА_1 не може бути одночасно і наказом про поновлення на роботі і наказом про звільнення працівника. У свою чергу, виданий боржником наказ про вчинення дій, спрямованих на поновлення стягувача на роботі не є доказом фактичного здійснення таких дій. Також зазначає те, що висновки господарського суду міста Києва, викладені у рішенні від 14 серпня 2020 року по справі №910/6920/20, на які посилається виконавець, не мають жодного преюдиційного значення для стягувача, оскільки він не брав участі при розгляді вказаної справи. Вважає, що усі вказані ним у скарзі обставини в сукупності вказують на відверто протиправний та необґрунтований фактичними обставинами характер постанови старшого державного виконавця Вознюк І.Я. у виконавчому провадженні №53655435 від 27 липня 2021 року про закінчення виконавчого провадження, з підстав нібито фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження), оскільки фактичного поновлення його на роботі так і не відбулося. Просив суд: - визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Вознюк Інни Яківни щодо закінчення виконавчого провадження (ВП №53655435) про поновлення ОСОБА_1 на підставі наказу Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» №86-к від 01 червня 2021 року; - визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Вознюк Інни Яківни у виконавчому провадженні №53655435 від 27 липня 2021 року про закінчення виконавчого провадження; - зобов`язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Вознюк Інну Яківну поновити виконавче провадження №53655435 з примусового виконання виконавчого листа Дубровицького районного суду №560/85/16-ц від 17 березня 2017 року та вчинити передбачені законом виконавчі дії для його негайного і повного виконання у передбачений законом спосіб.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 грудня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Вознюк Інни Яківни у виконавчому провадженні №53655435 від 27 липня 2021 року про закінчення виконавчого провадження.

Зобов`язано старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Вознюк Інну Яківну поновити виконавче провадження №53655435 з примусового виконання виконавчого листа Дубровицького районного суду №560/85/16-ц від 17 березня 2017 року не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

В іншій частині - скаргу залишено без задоволення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про фактичне виконання рішення суду. У зв`язку з цим, місцевий суд дійшов переконання, що постанова старшого державного виконавця Вознюк І.Я. від 27 липня 2021 року про закінчення виконавчого провадження №53655435 по примусовому виконанні виконавчого листа №560/85/16-ц, виданого 17 березня 2017 року Дубровицьким районним судом Рівненської області, про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Державної установи Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України є протиправною та такою, що прийнята не в межах повноважень та у спосіб визначений ст.ст. 63, 65 Закону №1404-VIII, а тому підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та Державна установа "Рівненський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України" оскаржили її в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зазначає, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебував виконавчий лист Дубровицького районного суду від 17 березня 2017 року по справі №560/85/16-ц щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України». На виконання рішення суду, боржником ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» до відділу скеровано лист №08-06/1204 від 10 червня 2021 року про закриття виконавчого провадження з додатками. У даному листі зазначено, що оскільки ОСОБА_1 було звільнено з посади директора ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» наказом Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 11 січня 2016 року №1-о «Про звільнення з посади та дострокове припинення контракту з ОСОБА_1 », обов`язок виконати рішення Дубровицького районного суду від 10 березня 2017 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» покладено на Державну санітарно-епідеміологічну службу України. 22 грудня 2018 року голова комісії з ліквідації Державної санітарно-епідеміологічної служби України Лапа В.І. виніс наказ від 22 грудня 2018 року №1 Про припинення контракту з ОСОБА_1 , яким: скасовано наказ Держсанепідемслужби України від 11 січня 2016 року №1-о Про звільнення з посади та дострокове припинення контракту з ОСОБА_1 (рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року по справі №560/85/16-ц); визнано таким, що припинений із 26 березня 2017 року у зв`язку із закінченням його дії, контракт від 26 березня 2014 року №32, укладений з ОСОБА_1 , тобто трудові відносини між Держсанепідемслужбою України та ОСОБА_1 припинені з 26 березня 2017 року. Згідно з листом Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 22 жовтня 2019 року, враховуючи зазначений наказ, права ОСОБА_1 відновлені та рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року по справі №560/85/16-ц Державною санітарно-епідеміологічною службою України виконано. Крім того зазначає, що Господарським судом міста Києва при розгляді справи №910/6920/20 встановлені обставини щодо виконання рішення Дубровицького районного суду від 10 березня 2017 року по справі №560/85/16-ц та надано правову оцінку наказу голови комісії з ліквідації Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 22 грудня 2018 року №1 «Про припинення контракту з ОСОБА_1 ». Так, у рішенні Господарського суду міста Києва від 14 серпня 2020 року у справі №910/6920/20 суд приходить до висновку, що відповідачем (ДСЕСУ) права ОСОБА_1 відновлено та рішення Дубровицького районного суду від 10 березня 2017 року по справі №560/85/16-ц в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» виконано Державною санітарно-епідеміологічною службою України. Переконаний, що з огляду на юридичний факт, що встановлений судом та не потребує доказування, рішення Дубровицького районного суду від 10 березня 2017 року по справі №560/85/16-ц виконане. У доповнення листа від 10 червня 2021 року №08-06/1204 до відділу ДВС також боржником було подано лист №08-06/1360 від 30 червня 2021 року з додатками. Листом повідомлено, що з метою вчинення дій, спрямованих на виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 , ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» видала наказ від 01 червня 2021 року №86-к «Про вчинення дій, спрямованих на виконання наказу про поновлення на роботі ОСОБА_1 » та листом від 04 червня 2021 року №08-06/1167 направила ОСОБА_1 даний наказ разом із супровідним листом в якому запропоновано надати останньому трудову книжку для внесення відповідних записів. Документи отримані ОСОБА_1 24 червня 2021 року, однак він не з`явився та трудову книжку для внесення запису не надав. За таких обставин вважає, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження прийнята у спосіб та у порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні скарги на дії державного виконавця.

У поданій апеляційній скарзі Державна установа "Рівненський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України", окрім мотивів, які наведені Відділом ДВС, покликається на постанову Рівненського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року у справі №949/407/21, якою встановлено, що ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» виконала рішення суду у передбаченому законом порядку, видавши наказ від 01 червня 2021 року №86-к. Вважає, що рішення вважається виконаним з дня видання наказу, будь-яких інших дій чи документів задля виконання рішення про поновлення не вимагається, а тому постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження прийнята у спосіб та у порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі Інструкція №512/5).

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Отже, державний виконавець є представником влади, перелік обов`язків і повноважень для нього визначений Законом №1404-VIII.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, в тому числі, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до Закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

ОСОБА_1 у своїй скарзі зазначає, що 10 березня 2017 року рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області у справі №560/85/16-ц його позов до Державної санітарно-епідеміологічної служби України, Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

На виконання вказаного рішення в частині, допущеній до негайного виконання, 17 березня 2017 року Дубровицьким районним судом Рівненської області було видано виконавчі листи по справі №560/85/16-ц про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України".

У вказаних виконавчих листах одним з боржників зазначено Державну санітарно-епідеміологічну службу України та другим боржником зазначено Державну установу Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України".

Апеляційний суд Рівненської області у своїй ухвалі від 07 червня 2017 року вказав, що виконавчі листи, які були видані на виконання рішення суду від 10 березня 2017 року мають бути виконані обома відповідачами у справі кожним в межах власної компетенції та повноважень.

З відомостей з Автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що з 28 березня 2017 року на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходився виконавчий документ, де боржником зазначено Державну установу Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України (ВП №53655435) та яке на день отримання даних відомостей, а саме 04 серпня 2021 року, є завершеним.

Так, з наявної у матеріалах справи постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Вознюк І.Я. про закінчення виконавчого провадження від 27 липня 2021 року вбачається, що виконавче провадження №53655435 з примусового виконання виконавчого листа №560/85/16-ц, виданого 17 березня 2017 року Дубровицьким районним судом Рівненської області про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Державної установи Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України закінчено.

У вказаній постанові про закінчення виконавчого провадження старший державний виконавець Вознюк І.Я. встановила, що підставою для закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, відповідно до наказу Державної установи Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України №86-к від 01.06.2021 року.

Тому, керуючись вимогами п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України Про виконавче провадження, старший державний виконавець Вознюк І.Я. прийшла до висновку, що вказане є достатнім для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження.

Водночас, мотивуючи підстави, які послугували закінченню виконавчого провадження та прийняття відповідної постанови, як державний виконавець, так і представник боржника посилаються на наявність преюдиційних обставин, які останніми були застосовані у своїй діяльності.

Так, процесуальне судочинство дійсно визначає правило преюдиції, відповідно до якого обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Такого ж висновку притримується і Верховний Суд у своїй постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц та вказує, що преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

У даному випадку, і старшим державним виконавцем Вознюк І.Я., і представником боржника ОСОБА_2 здійснено невірне трактування норми законодавства щодо випадків застосування преюдиційних фактів, оскільки таке застосування можливе виключно на стадії судового розгляду справи.

Оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження з виконання вже ухвалених судових рішень, то виконання таких рішень має здійснюватися в межах закону, який регулює проавовідносини у даній сфері та з суворим дотриманням його норм.

Підсумовуючи, слід зазначити, що преюдиційні обставини є обов`язковими саме для суду, який розглядає справу, оскільки таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Так, статтею 63 Закону №1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону №1404-VIII, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

При цьому, ч. 2 ст. 65 Закону №1404-VIII, передбачено, що рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавче провадження з підстав, визначених у п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З даного приводу Верховний Суд у своїй постанові від 17 червня 2020 року у справі №521/1892/18 зазначив, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

КЗпП не містить визначення поняття "поновлення на роботі", як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону "Про виконавче провадження".

При розумінні роботи, як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 702/725/17 та від 16.09.2020 у справі №709/1465/19.

Отже, з аналізу вищевикладеного слідує, що про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав має прийматися мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.

Водночас, закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, державний виконавець зобов`язаний перевірити, що відповідне рішення виконане в повному обсязі згідно з виконавчим документом у чіткій відповідності із Законом та на підставі відомостей, що достовірно підтверджують про відповідну інформацію.

Отже, з наказу від 01 червня 2021 року №86-к (а.с.36), із змінами внесеними наказом №87-к від 07 червня 2021 року (а.с.37), який став підставою для закінчення виконавчого провадження №53655435, вбачається, що на виконання рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року по справі №560/85/16-ц, з урахуванням наказу ДСЕСУ від 22 грудня 2018 року №1 Про припинення контракту з ОСОБА_1 , рішення Господарського суду міста Києва від 14 серпня 2020 року по справі №910/6920/20 (яким встановлений юридичний факт щодо виконання рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10.03.2017 року по справі №560/85/16-ц в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ДУ Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України"), а також враховуючи, що відділом примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України закрите виконавче провадження №55168936 у зв`язку з фактичним виконанням рішення, з метою вчинення дій спрямованих на виконання наказу про поновлення на роботі ОСОБА_1 (згідно із ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 07 червня 2017 року по справі №560/85/16-ц) було вирішено вважати ОСОБА_1 поновленим на посаді директора ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" з допуском його до виконання посадових обов`язків.

При цьому, старшого інспектора з кадрів зобов`язано вчинити необхідні дії щодо внесення запису у трудову книжку ОСОБА_1 щодо скасування наказу ДСЕСУ від 11 січня 2016 року №1-о Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_1

Зважаючи на наведені вище норми законодавства та надаючи належну юридичну оцінку вказаному наказу, слід зазначити наступне.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 06 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів зауважив, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності визначені Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року №1000/5 (далі - Правила №100/5).

Відповідно до пунктів 2, 3 Розділу ІІ Правил №100/5, управлінські документи установи за їх назвою, формою та складом реквізитів повинні відповідати уніфікованим формам, які встановлюються національними стандартами, нормативно-правовими актами. Перелік класів управлінських документів визначається Державним класифікатором управлінської документації ДК 010-98, затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 31 грудня 1998 року № 1024 (із змінами).

Одним з класів управлінської документації є організаційно-розпорядча документація, яка, у свою чергу, поділяється на розпорядчу, що фіксує рішення нормативно-правового або організаційно-розпорядчого характеру з основних питань діяльності установи, адміністративно-господарських або кадрових (особового складу) питань (постанови, рішення, накази, розпорядження).

Отже, наказ про поновлення на роботі є розпорядчим документом з кадрових (особового складу) питань, який, відповідно, має свої реквізити.

Головною умовою складання кадрових наказів є відповідність нормам трудового законодавства. У наказі має бути чітко визначена мета, завдання та причина його створення.

Пунктом 6 Розділу ІІ Правил №100/5 визначено, що розпорядчий документ може бути відмінено (змінено, доповнено) лише новим розпорядчим документом.

Таким чином, наказ про поновлення працівника на роботі повинен містити наступні пункти: 1) скасування наказу про звільнення; 2) поновлення працівника на посаді, яку він займав до звільнення; 3) виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У підсумку, саме наказ Державної санітарно-епідеміологічної служби України про скасування свого наказу про звільнення ОСОБА_1 та його поновлення на посаді, яку він займав до звільнення, мало б бути підставою для винесення ДУ Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" наказу про допуск ОСОБА_1 до фактичного виконання ним трудових обов`язків, що було б кінцевим етапом процедури поновлення на роботі ОСОБА_1 саме ДУ Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України, який є боржником у ВП №53655435.

Так, у матеріалах справи наявний наказ Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 22 грудня 2018 року №1 Про припинення контракту з ОСОБА_1 , яким контракт від 26 березня 2014 року №32, укладений з ОСОБА_1 припинено із 26 березня 2017 року у зв`язку із закінченням терміну його дії та скасовано наказ ДСЕСУ від 11 січня 2016 року №1-о Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_1 (рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року по справі №560/85/16-ц).

Однак, вказаний наказ від 22 грудня 2018 року №1 не в повному обсязі відповідає вимогам трудового законодавства та вимогам, яким має відповідати наказ з кадрових питань з приводу поновлення незаконно звільненого працівника.

Попри те, що підставою скасування наказу ДСЕСУ від 11 січня 2016 року №1-о Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_1 послугувало рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року, таке рішення в частині поновлення ОСОБА_1 вказаним наказом не виконане, так як пункту про поновлення не містить.

Отже, залишається незрозумілим, на підставі якого наказу про поновлення на роботі ОСОБА_1 був виданий наказ ДУ Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року №86-к Про вчинення дій спрямованих на виконання наказу про поновлення на роботі ОСОБА_1 (а.с.36).

У даному випадку відсутній один із реквізитів, який має міститися у наказах з кадрових питань, а саме підстава для складання виданого наказу від 01 червня 2021 року №86-к, що, у свою чергу, не може свідчити про виконання боржником рішення суду з подальшим винесенням постанови виконавцем про закінчення виконавчого провадження.

Вказана інформація не перевірялася старшим державним виконавцем Вознюк І.Я., хоча з урахуванням вимог ст.ст. 63, 65 Закону №1404-VIII, державний виконавець був зобов`язаний перевірити не лише формальну наявність наказу про поновлення на посаді ОСОБА_1 , а також був зобов`язаний перевірити чи поновлено боржником стягувача на зазначену посаду та чи фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Зазначений обов`язок старшим державний виконавець Вознюк І.Я. не виконано, внаслідок чого передчасно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

Окрім того, у разі виконання боржником рішення, у даному випадку після фактичного допущення працівника до роботи, виконавцем складається акт, що підписується сторонами виконавчого провадження та виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження (п. 10 Р. ІХ Інструкції №512/5).

Такий акт виконавця в матеріалах справи відсутній, що підтверджує той факт, що фактичне виконання рішення суду не відбулося.

Не заслуговують на увагу й покликання ДУ Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України на те, що ОСОБА_1 після отримання 24 червня 2021 року наказу від 01 червня 2021 року №86-к Про вчинення дій спрямованих на виконання наказу про поновлення на роботі ОСОБА_1 до цього часу не надав трудової книжки для внесення відповідних записів.

Так, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі" від 05 лютого 2021 року, який набрав чинності 10 червня 2021 року, внесено зміни до КЗпП України, зокрема до ст. 48, яка передбачає здійснення обліку трудової діяльності працівника.

З того часу облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у рядку, визначеному Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

При цьому визначено, що лише на вимогу працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.

Отже, в силу діючого вищевказаного Закону, ОСОБА_1 не зобов`язаний виконувати вимогу ДУ Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" надати трудову книжку для внесення записів, так як такі записи можуть бути внесені до трудової книжки ОСОБА_1 лише на його вимогу.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що постанова старшого державного виконавця Вознюк І.Я. від 27 липня 2021 року про закінчення виконавчого провадження №53655435 по примусовому виконанні виконавчого листа №560/85/16-ц, виданого 17 березня 2017 року Дубровицьким районним судом Рівненської області про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Державної установи Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України є протиправною та такою, що прийнята не в межах повноважень та у спосіб визначений ст.ст. 63, 65 Закону №1404-VIII, а тому підлягає скасуванню, а виконавче провадження поновленню у порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 Закону №1404-VIII.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження та його поновлення.

Наведені в апеляційних скаргах доводи фактично були предметом розгляду у суді першої інстанції, оскільки такі доводи були покладені в обґрунтування заперечень щодо скарги ОСОБА_1 , яким була надана належна оцінка. Тому, такі доводи не спростовують висновків місцевого суду і зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Заразом, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданих апеляційних скарг, виходячи з меж їх доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та Державної установи "Рівненський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України" залишити без задоволення, а ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 08 липня 2022 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.