ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м.Суми

Справа №591/2722/20

Номер провадження 22-ц/816/698/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Нижньосироватська сільська рада Сумського району Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 лютого 2022 року в складі судді Ніколаєнко О.О., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складено 04 травня 2022 року,

в с т а н о в и в :

14 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області (далі - Сільрада) про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги у розмірі 299702,06 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач є правонаступником Старосільської (Червоненської) сільської ради Сумського району Сумської області, з якою позивачем, як адвокатом, 30 березня 2015 року було укладено договір про надання правової допомоги, після чого договірні відносини продовжились і було укладено договір від 13 липня 2015 року. 22 травня 2019 відповідач добровільно виконав судовий наказ про стягнення основної суми заборгованості за оплату правової допомоги у розмірі 38719,49 грн, тобто період прострочення виконання зобов`язань за договором тривав 872 дні з 01 січня 2017 року до 22 травня 2019 року. Відтак, сума інфляційних збитків за договором становить 2228,93 грн, 3% річних 430,03 грн. За договором від 13 липня 2015 року сума інфляційних збитків становить 9809,72 грн., 3% річних 2345,01 грн. Крім передбаченої законом відповідальності, пунктом 4.6 договору від 13 липня 2015 року була передбачена відповідальність у виді неустойки в розмірі 1% від розміру суми заборгованості за кожний день прострочки виконання грошового зобов`язання, тобто сума договірної неустойки становить 285318,40 грн. Отже, загальний розмір майнової відповідальності відповідача складає 299702,06 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Сільради на користь ОСОБА_1 грошову заборгованість у розмірі 12044,62 грн, у тому числі неустойку за договором від 13 липня 2015 року в сумі 2944,75 грн, інфляційні збитки в сумі 7109,74 грн., 3% річних 1990,03 грн.

Стягнуто з Сільради на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 120,45 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Позивач з вказаним судовим рішенням в частині незадоволених вимог не погодився, подав апеляційну скаргу та, посилаючись на неповне з`ясування та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду і задовольнити позов у повному обсязі.

Доводи скарги зводяться до того, що суд дійшов помилкового висновку про те, що договором не передбачено строк оплати послуг, оскільки додатковою угодою № 1 від 13 липня 2015 року до договору про надання правової допомоги від 13 липня 2015 року передбачено, що оплата здійснюється у повному обсязі не пізніше 20 днів після настання подій, які дають підстави для відповідної виплати. На думку заявника, такою подією є надання клієнту звіту від адвоката про надання послуг. Вважає, що до вимог про стягнення неустойки застосовується трирічний строк позовної давності, оскільки відповідальність Сільради передбачена договором.

В частині задоволених позовних вимог рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу Сільрада просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Вважає, що договором від 13 липня 2015 року не передбачено строк оплати за надані послуги, тобто п. 4.6 договору не може бути реалізовано. Визначена умова оплати адвокату гонорару додаткового угодою настанням певної події також є нікчемною, оскільки договором та додатковою угодою не передбачено яка саме подія має настати. Наголошується, що дія п. 4.7 договору щодо трирічного строку позовної давності не поширюється на неустойку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 березня 2015 року між Сільською радою с. Червоне Сумського району Сумської області в особі голови Єременка С.В. та адвокатом Конорєвим В.О. В.О. укладено договір про надання правової допомоги. Предметом договору є виконання в інтересах клієнта дій, пов?язаних із представництвом інтересів та наданням правової допомоги клієнту у зв?язку із основною діяльністю у квітні 2015 року (п. 1 договору). За виконання обумовлених договором обов?язків виплачується гонорар з погодинним тарифом 200 грн. При цьому клієнт та адвокат виходять з реального припущення, що обсяг роботи адвоката буде складати не менше 10 годин протягом кожного календарного місяця в період дії договору, тому сума щомісячних гонорарів адвоката складе не менше 2000 грн (п. 2.1 договору) (а.с. 17).

Згідно з актом приймання передачі звіту про надану правову допомогу від 18 квітня 2016 року адвокат виконав, а клієнт прийняв звіт про правову допомогу за квітень 2015 року яка полягає у тому, що адвокат виконав в інтересах клієнта юридичні дії, визначені предметом договору від 30 березня 2015 року в сумі 2000 грн (а.с. 18).

18 липня 2016 року сторонами договору складено акт № 1 за травень 2015 року прийнятих згідно договору «Про надання юридичних послуг» від 30 березня 2015 року, у якому визначена сума до сплати 2000 грн. Зазначено, що акт є основою для розрахунків між сторонами (а.с. 19).

18 липня 2016 року сторонами договору складено акт № 1 за червень 2015 року прийнятих згідно договору «Про надання юридичних послуг» від 30 березня 2015 року, у якому визначена сума до сплати 2000 грн (а.с. 20).

13 липня 2015 року між сільською радою с. Червоне Сумського району Сумської області в особі голови Єременка С.В. та адвокатом Коноревим В.О. В.О. укладено договір про надання правової допомоги. Предметом договору є надання правової допомоги у справі № 587/1553/15-а (п. 1 договору).

Відповідно до п. 3 договору гонорар за правову допомогу та порядок компенсації затрат визначені сторонами у додатковій угоді №1 до договору. За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність, передбачену діючим законодавством України (п. 4.1).

Відповідно до п. 4.6 договору за прострочення клієнтом строків виплати гонорару або інших передбачених цим договором платежів, за весь час прострочення клієнту нараховується та виплачується на користь адвоката неустойка за кожен день прострочення у розмірі 1% від величини суми, належної адвокату, проте не виплаченої у встановлений строк.

Відповідно до п. 4.7 договору на умови цього договору у частині здійснення обумовлених сторонами, умов оплати компенсацій визначається строк позовної давності в три роки.

Пунктом 3 договору передбачено, що гонорар за правову допомогу, порядок оплати та компенсацій затрат визначаються додатковою угодою №1 до договору (а.с. 21-23).

Відповідно до п. 3.2.1 додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 13 липня 2015 року оплата гонорарів, обумовлених цим договором на надання адвокатом правової допомоги, фінансування діяльності або компенсацію витрат адвоката здійснюється клієнтом на підставі умов цього договору в наступному порядку: 100% від належної адвокату виплати не пізніше 20 днів після настання події, що дає підстави для відповідної виплати (а.с. 23).

18 квітня 2016 року сторонами договору складено акт №1 прийняття наданих юридичних послуг згідно договору про надання правової допомоги від 13 липня 2015 року, у якому визначена сума до сплати 2000 грн. Зазначено, що акт є основою для розрахунків між сторонами за надані послуги з правової допомоги в липні 2015 року (а.с. 26).

18 квітня 2016 року сторонами договору складено акт приймання-передачі звіту про виконані адвокатом в інтересах клієнта юридичні дії. У пункті акту зазначено, що згідно з положеннями договору наявні підстави для виплати адвокату преміального гонорару за досягнутими результатами у розмірі 25% від 122877,96 грн, що складає суму 30719,49 грн. Акт є підставою для розрахунків між сторонами за надані юридичні послуги. Сума до сплати 30719,49 грн (а.с. 27).

Судовим наказом Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2019 року у справі №591/2767/19 стягнуто з Сільради на користь ОСОБА_1 заборгованість по договору про надання правової допомоги 38719,49 грн (а.с. 5).

Стягнуті за судовим наказом Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2019 року кошти були виплачені позивачу 22 травня 2019 року, до набрання вказаним наказом законної сили (до 07 червня 2019 року).

Відповідно до копії прибуткового касового ордера № 3 від 22 травня 2019 року ОСОБА_1 прийнято від Сільради на виконання судового наказу 38911,59 грн (а.с. 4).

Сільрада є правонаступником Старосільської (Червоненської) сільської ради Сумського району Сумської області (а.с. 244-245).

Судом також встановлено, що акти приймання-передачі наданих послуг на підставі договору про надання правової допомоги від 30 березня 2015 року, у яких зазначено, що вони є основою для розрахунків між сторонами за надані послуги, складались через значний проміжок часу після фактичного виконання послуг: за квітень 2015 року у квітні 2016 року, за травень та червень 2015 року у липні 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки за договором від 30 березня 2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що вказаним договором не було визначено строк, у який клієнт, як сторона договору, зобов`язаний виплатити адвокату вартість наданих послуг. При цьому, акти приймання-передачі послуг також не містять інформації стосовно строку оплати адвокатських послуг. Відтак, за відсутності погодженого сторонами строку виконання зобов`язань за договором та відсутності доказів пред`явлення вимоги про оплату послуг, суд вважав, що позивачем не доведено факт прострочення виконання зобов`язання за договором від 30 березня 2015 року, тому суд відмовив у стягненні з відповідача неустойки в сумі 2228,93 грн.

Стосовно вимог про стягнення інфляційних збитків та 3% річних за договором від 13 липня 2015 року суд зазначив, що 18 квітня 2016 року та 18 липня 2016 року сторонами договору було складено два акти прийняття наданих юридичних послуг на загальну суму 32719,49 грн, проте відповідного розрахунку відповідач своєчасно не виконав, тобто є підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України. Разом з цим, з огляду на заявлене клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд стягнув інфляційні збитки та річні за період 3 роки до моменту звернення до суду з позовом до фактичної виплати коштів, тобто з 13 травня 2017 року по 21 травня 2019 року інфляційні збитки в сумі 7109,84 грн, 3% річних в сумі 1990,03 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог в частині стягнення неустойки у повному обсязі, тобто в сумі 285318,40 грн, суд також застосував до даної вимоги наслідки пропуску заявником строку позовної давності. При цьому суд вважав безпідставним доводи позивача, що п. 4.7 договору передбачений трирічний строк позовної давності, оскілки цим пунктом визначена позовна давність лише щодо зобов`язань про оплату та компенсацію витрат та не стосується умов стягнення неустойки, як відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором. Відтак, суд стягнув неустойку в межах річного строку звернення до суду з позовом за період з 13 травня 2019 року по 21 травня 2019 року (22 травня 2019 року відповідачем була здійснена оплата за надані послуги), тобто за 9 днів, що становить 2944,75 грн, відмовивши у задоволенні решти заявленої суми.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду в частині незадоволених позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Статтею 652 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, що договором від 30 березня 2015 року не передбачено строк оплати адвокатських послуг, тобто не доведено факт прострочення виконання зобов`язання за договором, а тому виключаються правові підстави для стягнення неустойки в сумі 2228,93 грн. Доводи апеляційної скарги в цій частині вже були предметом розгляду суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Не спростовано заявником апеляційної скарги і висновків місцевого суду, що до вимог про стягнення інфляційних збитків та 3% річних за договором від 13 липня 2015 року застосовуються наслідки пропуску трирічного строку позовної давності.

Так, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК).

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 14 травня 2020 року, тому наслідки пропуску трирічного строку позовної давності застосовуються до заявлених вимог про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за період з 01 січня 2017 року по 12 травня 2017 року.

Погоджується колегія суддів апеляційного суду і з рішенням суду в частині застосування наслідків пропуску річного строку позовної давності відносно вимог про стягнення неустойки.

Так, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність до вимог про стягнення пені обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму.

Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відтак, суд обґрунтовано відмовив у стягненні неустойки за період з 01 січня 2017 року по 12 травня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що до вимог про стягнення неустойки має бути застосовано п. 4.7 договору про надання правової допомоги від 13 липня 2015 року, тобто трирічний строк позовної давності, є безпідставними. Як правильно вказав суд першої інстанції, до вимог про стягнення неустойки у даному випадку не може бути застосовано вказане положення договору, оскільки позовна давність застосовується лише щодо зобов`язань про оплату та компенсацію витрат та не стосується умов стягнення неустойки, як відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором.

Ураховуючи викладені вище обставини та висновки місцевого суду, з якими повністю погоджується апеляційний суд, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, рішення суду не може бути змінене чи скасоване.

Доводи апеляційної скарги вже були предметом розгляду суду першої інстанції та за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині судового рішення.

Ухвалюючи рішення у даній справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, дійшовши правильного висновку в частині відмови у задоволенні заявлених вимог позову.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Т. А. Левченко

С. С. Ткачук