Справа № 487/9263/21
Провадження № 2/487/413/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2022 року м.Миколаїв

Суддя Заводського районного суду міста Миколаєва Притуляк І.О., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Миколаївського районного управління ГУНП у Миколаївській області про визнання незаконним рішення, дій та бездіяльності, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати незаконним рішення, дії та бездіяльність посадових осіб правоохоронного органу, а саме Миколаївського РУП ГУНП у Миколаївській області, щодо не визнання його потерпілим та не вручення пам`ятки про процесуальні права потерпілого у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001462 від 22.10.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,4 ст.190 КК України.

Вивчивши матеріали позовної заяви, приходжу до наступного:

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Разом з тим при системному аналізі практики ЄСПЛ (зокрема справа «Марченко М.В. проти України») у контексті забезпечення права на доступ до правосуддя можна зробити висновок, що для його реалізації на національному рівні необхідна наявність спору щодо «права» як такого, що визнане у внутрішньому законодавстві; повинно йтися про реальний та серйозний спір; він повинен стосуватися як самого права, так і його різновидів або моделей застосування; предмет провадження повинен напряму стосуватися відповідного права цивільного характеру, щоб спір був дійсним та серйозним і щоб предмет провадження напряму стосувався відповідного права цивільного характеру.

У позовній заяві, ОСОБА_1 посилаючись на положення п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, просить визнати незаконним рішення, дії та бездіяльність посадових осіб правоохоронного органу, а саме Миколаївського РУП ГУНП у Миколаївській області при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001462 від 22.10.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,4 ст.190 КК України.

При цьому, в обґрунтування заявлених вимог, ОСОБА_1 , зокрема посилався на ту обставину, що слідчим суддею було відмовлено у задоволенні його скарги на бездіяльність слідчого, щодо невизнання його потерпілим, поданої в порядку ст..303 КПК України, що позбавило його можливості реалізувати єдиний засіб захисту своїх порушених прав.

Відповідно до положень ч.1 ст..19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Оскаржувана, за твердженням позивача бездіяльність службових осіб правоохоронного органу, допущена у межах проведення досудового розслідування.

При цьому, визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні чи відмова у такому визнанні, урегульовані нормами КПК України, а отже оскарження процесуальних актів, дій чи бездіяльності уповноважених осіб органів досудового розслідування здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Безпідставним є посилання позивача, у позовній заяві на положення п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, оскільки з урахуванням ст..6 Конституції України Миколаївський РУП ГУНП у Миколаївській області не є органом державної влади.

Підсумовуючи вищезазначене, можна зробити висновок, що заявлені ОСОБА_1 вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, безпідставними є твердження позивача, що винесення слідчим суддею ухвали про відмову у задоволенні його скарги, поданої в порядку ст..303 КПК України позбавляє його права на єдиний доступний засіб захисту своїх порушених прав.

Так, з урахуванням положень ч.3 ст.303 КПК України, рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим може бути оскаржено під час підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні. Крім того, відповідно до приписів ч.3 ст.309 КПК України, скарги на ухвали слідчого судді, які не підлягають оскарженню під час досудового розслідування, можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

За приписами п.1 ч.1, ч.2 ст..186 ч ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, про що зостановлюється ухвала.

На підставі викладеного, керуючись ст. 186, 353 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського районного управління ГУНП у Миколаївській області про визнання незаконним рішення, дій та бездіяльності - відмовити.

Роз`яснити позивачу його право на звернення зі скаргами на дії та бездіяльність слідчого у порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Копію ухвали разом з позовними матеріалами надіслати заявнику.

Суддя І.О.Притуляк