Провадження №: 2/755/493/22
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"04" січня 2022 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик Олексій Вікторович, про визнання правочину недійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали, шляхом подання суду належним чином оформленої позовної заяві з викладенням позовних вимог з урахуванням статті 175 ЦПК України, та наведенням відповідного обґрунтування.

В ухвалі суду від 23 листопада 2021 року судом акцентовано увагу на всі недоліки позову, які позбавляють суд можливості відкрити провадження у даній справі.

Зокрема, в ухвалі від 23 листопада 2021 року судом зазначено, що позивачем не вказано у позовній заяві чи заводилася спадкова справа до майна померлого спадкодавця, у разі заведення спадкової справи не зазначено нотаріальної установи, де вона заводилась та не заявлено клопотання про витребування такої спадкової справи (у разі її наявності).

Натомість, в уточненій позовній заяві позивач ОСОБА_1 конкретно не зазначає заводилась чи не заводилась спадкова справа до майна померлого ОСОБА_4 , а просить суд витребувати в органах нотаріату інформацію про відсутність вимог інших можливих спадкоємців.

При цьому, позивач навіть не вказує конкретної установи, від якої суд повинен витребувати такі відомості, що свідчить про його необізнаність щодо фактичних обставин даної справи.

Також в ухвалі суд наголошував на тому, що позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 02 червня 2021 року № 151, за яким квартиру за адресою:

АДРЕСА_1 , відчужено на користь ОСОБА_2 , однак до матеріалів позову позивачем не долучено самого оскаржуваного правочину, не заявлено клопотання про його витребування, мотивованого об`єктивними причинами неможливості подання такого доказу самостійно.

Щодо даної вимоги, позивачем в уточненій позовній заяві одним реченням зазначено про витребування судом в реєстраційній службі України розширеного витягу щодо календарної черговості переходу права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Дана вимога про витребування доказів є неконкретною, оскільки зазначено неіснуючу установу - «реєстраційну службу України» та відомості, що витребовуються стосуються черговості спадкування, а не підтвердження права власності спадкодавця на спірне майно.

Крім того, така вимога про витребування заявлена «в якості забезпечення доказів», що не відповідає вимогам статті 116-118 ЦПК України.

Також в уточненій позовній заяві не зазначено жодного обґрунтування щодо спростування вказаної в ухвалі суду від 23 листопада 2021 року позиції щодо неправильного обрання позивачем способу захисту його порушених прав (стосовно пропуску строку подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини).

Таким чином, проаналізувавши уточнену позовну заяву, подану ОСОБА_1 на усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду від 23 листопада 2021 року, суд приходить до висновку, що позивачем жодним чином не враховано наведених судом недоліків позову, уточнена позовна заява подана до суду в такому ж змісті що і позовна заява від 15 листопада 2021 року, до неї не долучені жодних документів. Зазначені клопотання про витребування доказів є неконкретними та не відповідають вимогам статей

84, 116-118 ЦПК України.

З наведеного вбачається, що позивач ОСОБА_1 не усунув недоліки, вказані в ухвалі

від 23 листопада 2021 року.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач не усунув вказані в ухвалі недоліки, що є підставою для повернення позовної заяви позивачу, в порядку визначеному частиною третьою статті 185 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик Олексій Вікторович, про визнання правочину недійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, - вважати такою, що не подана, та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова