Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/433/22
Провадження № 2/376/517/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2022 р. Сквирський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Коваленка О.М.,

за участю секретаря Таранчук В. О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

18.03.2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову позивачка вказала, що 20 квітня 2007 року вона повторно уклала шлюб з ОСОБА_2 (шлюб з ним укладався повторно після розлучення в 2001 році), що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданого 20.04.2007 року виконкомом Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також ОСОБА_1 подала до Сквирського районного суду Київської області заяву про розірвання шлюбу, оскільки її чоловік схильний до домашнього насильства.

Під час спільного проживання в шлюбі за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було набуто жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , але договір купівлі-продажу за згодою позивачки було оформлено на чоловіка, що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 12.07.2007 року та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.08.2007 року. Перший внесок за покупку будинку в розмірі 1000 доларів США зробила ОСОБА_1 , так як працювала перед цим за кордоном - в Італії, а решту коштів (3000 доларів США) вони сплачували з чоловіком разом.

З 2012 року позивачка з відповідачем не мають спільного бюджету.

Діти практично весь час утримувалися за рахунок позивачки.

ОСОБА_1 вказує, що син ОСОБА_5 на даний час навчається у Білоцерківському аграрному університеті на 5-му курсі і весь час навчання утримувався і утримується за її рахунок. В 2021 році позивачка подала позов до суду про стягнення аліментів на дочку ОСОБА_6 так як відповідач ухилявся від утримання дітей. Аліменти на даний час утримуються із пенсії чоловіка, який отримує її як інвалід 3 групи. Разом з тим відповідач має певні заробітки (працює неофіційно в приватного підприємця), однак із цих заробітків у сім`ю не дає жодної копійки. Подаючи позов про стягнення аліментів на утримання дочки позивачка не подавала заяву про стягнення аліментів на час навчання сина в розрахунку на те, що чоловік, як батько, буде самостійно допомагати синові, однак ніякої допомоги від батька йому немає.

Стосовно аліментів на дочку ОСОБА_6 , то їх розмір недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім того, ОСОБА_7 має слабкий стан здоров`я та перебуває на спеціальному обліку в кардіолога в обласній дитячій лікарні №2 в м. Біла Церква та державній установі «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та хірургії» (вул.Іллєнка,24, м.Київ).

Крім того, відповідач часом буває агресивним та схильним до домашнього насильства, раніше притягувався за це до адміністративної відповідальності, що підтверджується листом заступника начальника відділу поліції від 31.01.22 року.

У зв`язку із вищевикладеним позивачка ОСОБА_1 вважає, що суд має всі підстави для збільшення її частки в майні, зокрема в житловому будинку при його поділі, а тому просить суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки житлового будинку загальною площею 60,6 м. кв. , житловою площею, 42,20 м. кв. за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати з відповідача.

Позивачка ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій вказала, що позов в частині поділу майна підтримує, а від вимоги про стягнення судових витрат відповідача відмовилася та просила провести розгляд справи без її участі та не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а.с.29).

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, попередньо надавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі та вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а. с. 30).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Частиною 1,4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання на підставі вимог ст. ст. 200,206,211,247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 20 квітня 2007 року ОСОБА_1 повторно уклала шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданого 20.04.2007 року виконкомом Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області (а.с.20).

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Довідкою Сквирської міської ради № 342 від 28.07.2021 року про склад сім`ї (а. с. 12)

Під час спільного проживання в шлюбі за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було набуто жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , але договір купівлі-продажу за згодою позивачки було оформлено на чоловіка, що підтверджується копією Договору купівлі-продажу будинку від 12.07.2007 року (а.с.15) та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.08.2007 року (а.с.14) та не заперечується сторонами по справі. Перший внесок за покупку будинку в розмірі 1000 доларів США зробила ОСОБА_1 , так як працювала перед цим за кордоном - в Італії, а решту коштів (3000 доларів США) вони сплачували з чоловіком разом, що також не заперечується сторонами по справі.

З 2012 року позивачка з відповідачем не мають спільного бюджету.

Діти практично весь час утримувалися за рахунок позивачки.

Судом також встановлено, що син ОСОБА_5 на даний час навчається у Білоцерківському аграрному університеті на 5-му курсі, що підтверджується копією Контракту № 8 БЦ від 02.09.2019 року (а. с. 17) і весь час навчання утримувався і утримується за її рахунок. В 2021 році позивачка подала позов до суду про стягнення аліментів на дочку ОСОБА_6 і так як відповідач ухилявся від утримання дітей. Аліменти на даний час утримуються із пенсії чоловіка, який отримує її як інвалід 3 групи. Разом з тим відповідач має певні заробітки (працює неофіційно в приватного підприємця), однак із цих заробітків у сім`ю не дає жодної копійки. Подаючи позов про стягнення аліментів на утримання дочки позивачка не подавала заяву про стягнення аліментів на час навчання сина в розрахунку на те, що чоловік, як батько, буде самостійно допомагати синові, однак ніякої допомоги від батька йому немає.

Стосовно аліментів на дочку ОСОБА_6 , то їх розмір недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім того, ОСОБА_7 має слабкий стан здоров`я та перебуває на спеціальному обліку в кардіолога в обласній дитячій лікарні №2 в м.Біла Церква та державній установі «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та хірургії» (вул.Іллєнка,24, м.Київ), що підтверджується Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Крім того, позивач часом буває агресивним та схильним до домашнього насильства, раніше притягувався за це до адміністративної відповідальності, що підтверджується копією листа заступника начальника відділу поліції від 31.01.22 року (а.с.8).

Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2,3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною1 ст. 71СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Зі змісту п. п. 23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, враховуючи, що спірний будинок набутий сторонами за час шлюбу, тобто є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, відповідач ОСОБА_2 визнав позовну вимогу позивачки ОСОБА_1 в повному обсязі, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про його поділ між сторонами, виділивши у власність за позивачем 2/3 частки житлового будинку, що відповідає вимогам Сімейного та Цивільного кодексів України та відповідач не заперечує, щодо такого поділу будинку.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 2,4,12,13,76,81,200,206,211,247,258,259,263 265,351,352,354 ЦК України, ст.ст.60,61, 69-71Сімейного Кодексу України, п. п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 368,372 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити в повному обсязі.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки житлового будинку загальною площею 60,6 м. кв., житловою площею, 42,20 м. кв. за адресою: АДРЕСА_1 .

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко