22-ц/804/289/22
226/3544/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Корчистої О.І., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому листі у справі № 226/3544/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 12 листопада 2021 року (суддя Коваленко Т.О.),

в с т а н о в и в :

03 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі у справі № 226/3544/19 за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 30 січня 2020 року у відповідності до постанови Донецького апеляційного суду від 22 липня 2020 року за позовом про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, вірно зазначивши боржників Головне управління Національної поліції в Донецькій області та Донецької обласної прокуратури з їх відомостями щодо розташування та даних про код у ЄДРПОУ та стягувача ОСОБА_1 , ідентифікаційний код стягувача НОМЕР_1 , посилаючись на те, що 03 серпня 2020 року Димитровським міським судом Донецької області видано виконавчий лист № 226/3544/19 відповідно до рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30 січня 2020 року у цивільній справі за № 226/3544/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Димитровського міського суду від 12 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про виправлення помилки у виконавчому документі, виданому на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30 січня 2020 року у цивільній справі за № 226/3544/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

З вказаною ухвалою не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою виправити описку, допущену у виконавчому листі № 226/3544/19, шляхом правильного зазначення боржників, а саме Головне управління Національної поліції в Донецькій області, місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, просп. Нахімова, буд. 86, ; Донецька обласна прокуратура, місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, буд. 6, ; та зазначити вірний ідентифікаційний код стягувача 293670512.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, з посиланням на постанову Донецького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року, якою апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області залишено без задоволення та в обґрунтування зазначено, що з урахуванням норм діючого законодавства саме Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області має виконувати судове рішення. Проте помилкове зазначення у виконавчому документі відомостей про боржника як Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області замість «Головного управління національної поліції в Донецькій області та Донецької обласної прокуратури», не відповідає постанові Донецького апеляційного суду від 22 липня 2020 року та унеможливлює виконання рішення суду до теперішнього часу.

Учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, надали заяву, згідно якої просять справу розглянути за їх відсутності.

Представники Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Донецької обласної прокуратури в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 30 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , до Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області (розташоване за адресою: (87555, місто Маріуполь Донецької області, проспект Миру, 68, код ЕДРПОУ 37967785), Головного управління Національної поліції в Донецькій області (розташоване за адресою: (87517, місто Маріуполь Донецької області, проспект Нахімова, 86, ), Прокуратури Донецької області (розташована за адресою: (87500, місто Маріуполь Донецької області, вулиця Університетська, 6, ) про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 200000 гривень на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунка Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області. У задоволенні позовних вимог до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 22 липня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області задоволено частково. Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області про відшкодування моральної шкоди задоволено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 12 березня 2021 року у резолютивній частині рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, виправлено описку та зазначено ідентифікаційний код позивача - НОМЕР_2 . У виконавчому листі № 226/3544/19, виданому Димитровським міським судом Донецької області 03 серпня 2020 року, виправлено описку та вважати у всіх відмінках назву боржника Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, а ідентифікаційний код стягувача .

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 19 липня 2021 рок заяву начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області О.Чухляк про зміну способу і порядку виконання судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, повернуто заявникові.

Постановою Донецького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області залишено без задоволення. Ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 19 липня 2021 року залишено без змін.

03 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі у справі № 226/3544/19 за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 30 січня 2020 року у відповідності до постанови Донецького апеляційного суду від 22 липня 2020 року за позовом про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, вірно зазначивши боржників Головне управління Національної поліції в Донецькій області (місце знаходження юридичної особи: 87517, місто Маріуполь Донецької області, проспект Нахімова, 86, ), Донецька обласна прокуратура (місце знаходження юридичної особи: 87500, місто Маріуполь Донецької області, вулиця Університетська, 6, ) та стягувача ОСОБА_1 , ідентифікаційний код стягувача НОМЕР_1 .

Відмовляючи у задоволенні вимоги щодо виправлення помилки у виконавчому листі із зазначенням боржників, а саме Головного управління Національної поліції в Донецькій області і Донецької обласної прокуратури з місцезнаходженням та кодом ЄДРПОУ, та коду стягувача, суд першої інстанції виходив із того, що в рішенні Димитровського міського суду Донецької області від 30 січня 2020 року, в частині, яка постановою апеляційної інстанції залишена без змін, жодного обов`язку щодо виконання цього рішення на відповідачів Головне управління Національної поліції в Донецькій області і Донецьку обласну прокуратуру суд не покладав. Враховуючи ці обставини, у суду немає правових підстав для виправлення виконавчого документу в редакції, запропонованій ОСОБА_1 . Описка у зазначенні ідентифікаційного коду стягувача виправлена ухвалою Димитровського міського суду від 12 березня 2021 року.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині 1 статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Аналіз змісту даних норм дає підстави для висновку, що виконавчий лист має містити резолютивну частину рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішення, яке є чинним.

В даній справі є чинною і відповідно підлягає виконанню саме резолютивна частина рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30 січня 2020 року, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 200000 гривень на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунка Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області. Саме ця резолютивна частина рішення передбачає заходи примусового виконання рішення, та постановою Донецького апеляційного суду від 22 липня 2020 року залишена без змін.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.

Відповідно положень статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, метою внесення відповідних виправлень є узгодження змісту виконавчого листа з рішенням суду, ухваленим у справі. При цьому, не повинен змінюватися загальний висновок і суть судового рішення, що виконується, виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер, до яких належить написання прізвищ та імен, адреси, найменування спірного майна, зазначення дат та строків тощо.

Наведена норма закону не містить роз`яснень або ж переліку видів помилок, допущених при оформлені або видачі виконавчого листа, які суд вправі виправити. Отже, при вирішенні цього питання слід виходити із загальних вимог до оформлення виконавчого листа та конкретних обставин справи.

Виходячи з аналізу цивільно-процесуального законодавства, внесення виправлень до виконавчих листів може бути пов`язане з такими правовими ситуаціями: - наявність помилки, допущеної при оформленні виконавчого листа. Такі помилки є в тексті виконавчого листа, що виключає можливість його належного виконання, вона спотворює зміст судового рішення, його мету тощо. Метою внесення відповідних виправлень є узгодження змісту виконавчого листа з рішенням суду, ухваленим у справі; - наявність помилки, допущеної при видачі виконавчого листа. Про допущення такої помилки свідчить видача виконавчого листа без достатньої на той момент правової підстави або з порушенням встановленого порядку його видачі, або у зв`язку із виникненням обставин, що виключають виконання постановленого рішення суду. Зміст виконавчого листа не може суперечити змісту судового рішення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава на користь чи в інтересах яких видано виконавчий лист. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У виконавчому листі, виданому у цій справі 03 серпня 2020 року, зазначено боржником Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області.

Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Відповідно до частини 2 статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 зазначено, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина 1 статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Така позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16.

Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Разом з тим, відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як органу, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунка, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення, аналогічний висновок викладено у пункті 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16.

Зокрема, статтею 43 Бюджетного кодексу України встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 7, частини 2 статті 23 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Покладаючи відшкодування завданої шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі.

У виконавчому листі № 226/3544/19, який виданий 03 серпня 2020 року на підставі рішення Димитровського міського суду від 30 січня 2020 року зазначено: «Стягнути на користь ОСОБА_1 200000 гривень на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунка Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області».

Таким чином, з огляду на викладене, відповідачі Головне управління Національної поліції в Донецькій області та Донецька обласна прокуратура у виконавчому листі № 226/3544/19 не можуть бути зазначені як боржники, оскільки відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою у порядку, визначеному законом, відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету

Отже, оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду попередньої інстанції.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановивши, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали - без змін.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 389 ЦПК України ухвала суду щодо виправлення помилки у виконавчому листі (пункт 25 частини 1 статті 353 ЦПК України) не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 12 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 січня 2022 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.І. Корчиста

О.В. Халаджи