Головуючий у І інстанції Осаулов А.А.
Провадження №22-ц/824/5846/2022 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії щодо скасування, припинення нарахувань за картковим рахунком і відновлення залишку коштів,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», в якому просила суд зобов`язати Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» припинити нарахування за картковим рахунком НОМЕР_1 та всіма додатковими рахунками згідно угоди №SАМDН3280 від 02.09.2013 в АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) по відсотках, пені, щомісячних платежах, тип рахунку Картка «Універсальна Голд» та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 04.05.2015 року; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» () відновити залишок коштів на картковому рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) в АТ КБ «ПриватБанк» та всіма додатковими рахунками згідно угоди №SАМD3280 від 02.09.2013 до того стану, в якому він був перед виконанням фінансових операцій 04.05.2015 року, тобто станом на 03.05.2015 року, врахувавши внесену Позивачкою плату на суму 800 грн. 00 коп. в рахунок погашення боргу по картковому рахунку № НОМЕР_1 ; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» скасувати нараховані ОСОБА_1 по картковому рахунку НОМЕР_1 та всім додатковим рахункам згідно угоди №SАМDН3280 від 02.09.2013, починаючи з 04.05.2015 р. відсотки, пеню, щомісячні платежі, тип рахунку Картка «Універсальна Голд» та інші штрафні санкції за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 04.05.2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.08.2011 року між сторонами було укладено договір №б/н про встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, за яким позивач отримала кредитний ліміт в сумі 18 000,00 грн. зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості.

Станом на 05.05.2015 року позивач виконала зобов`язання, кошти повернула, 05.05.2015 року було останнє зарахування коштів по кредиту на суму 800,00 грн.

11.05.2015 року позивач ОСОБА_1 виявила несанкціоноване зняття коштів з її рахунку, про що було повідомлено відповідача та правоохоронні органи.

В подальшому, було відкрито кримінальне провадження №0005386 за ст. 190 ч.1 КК України, яким встановлено, що невідома особа заволоділа грошовими коштами, які належать ОСОБА_1 , в сумі 18 000,00 грн., знявши їх з банківської картки через банкомат №990 за адресою: Російська Федерація, м. Санкт-Петербург, Гатчина, пр. Октября, 25. При цьому, смс-повідомлення про зняття готівки позивачу не надходило, за кордон вона не виїжджала, банківську картку з ПІН-кодом іншій особі не передавала.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2018 року відмовлено АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.08.2011 року в розмірі 117 000,00 грн., оскільки банком не було надано доказів зняття коштів саме ОСОБА_1 .

Позивач у позові посилалась на те, що станом на 04.05.2015 року у неї було дві банківські картки: № НОМЕР_3 та № НОМЕР_1 . Несанкціоноване зняття коштів відбулось з картки № НОМЕР_3 , яка не використовувалась позивачем та повинна була бути заблокована банком.

Після судового рішення банк продовжує нарахування заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.08.2011 року, станом на 19.10.2019 року заборгованість була у розмірі 618 649,79 грн., яка в подальшому була зменшена до 29 963,62 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» намагається в позасудовому порядку стягнути вказану заборгованість шляхом телефонних дзвінків позивачу. Крім цього, відповідач вніс інформацію про позивача до Українського бюро кредитних історій, внаслідок чого позивач не може отримати кредит в іншій банківській установі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії щодо скасування, припинення нарахувань за картковим рахунком і відновлення залишку коштів задоволено частково.

Зобов`язано АТ «КБ «Приватбанк» припинити нарахування за картковим рахунком НОМЕР_1 та всіма додатковими рахунками згідно угоди №SАМDН3280 від 02.09.2013 в АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) по відсотках, пені, щомісячних платежах, тип рахунку Картка «Універсальна Голд» та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 04.05.2015 року.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» () відновити залишок коштів на картковому рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) в АТ КБ «ПриватБанк» та всім додатковим рахункам згідно угоди №SАМD3280 від 02.09.2013 до того стану, в якому він був перед виконанням фінансових операцій 04.05.2015 року, тобто станом на 03.05.2015 року, врахувавши внесену позивачкою плату на суму 800 грн. 00 коп. в рахунок погашення боргу по картковому рахунку № НОМЕР_1 .

Відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання вчинити дії щодо скасування нарахованих відсотків, пені, штрафів за користування кредитними коштами.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 1 818 грн. 00 коп.

08.11.2021 року представником позивача засобами поштового зв`язку подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій остання просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

Обгрунтовуючи заяву, позивач посилалась на те, що вона з метою отримання професійної правничої допомоги уклала з адвокатом Железняк Н.М. договір про надання професійної правничої допомоги № 020720-фц від 24.07.2020 року.

Згідно додаткової угоди №1 від 04.11.2021 року сторонами погоджено вартість та строки післяплати правових послуг.

Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг від 04.11.2021 року за Договором про надання професійної правничої допомоги № 020720-фц від 24.07.2020 року сторонами погоджена сума за надані послуги у розмірі 30 000,00 грн. та відсутні будь-які претензії до адвоката щодо якості, розміру та обсягів наданих послуг.

Фактичне перерахування коштів у загальному розмірі 30 000,00 грн. підтверджується двома квитанціями від 13.10.2021 року та двома квитанціями від 04.11.2021 року.

Враховуючи, що відповідачем не подано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, на підставі доказів, наданих на підтвердження фактичної оплати витрат на правничу допомогу, заявник просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, відповідач АТ КБ «ПриватБанк» подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечила та просила додаткове рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а додаткового рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності передбачених для цього законом підстав, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

За змістом п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В постанові Верховного Суду від 01.04.2020 р. (справа №640/4013/17-ц) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В постанові Верховного Суду від 22.11.2019 року у справі №910/906/18 зазначено, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13 червня 2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі № 361/6253/16-ц.

До заяви про ухвалення додаткового рішення представником позивача долучено копію договору про надання професійної правничої допомоги № 020720-фц від 24.07.2020 року (а.с.79), копію додаткової угоди №1 від 04.11.2021 року до договору про надання професійної правничої допомоги № 020720-фц від 24.07.2020 року (а.с.80), копію Акту приймання наданих послуг від 04.11.2021 року за Договором про надання професійної правничої допомоги № 020720-фц від 24.07.2020 року (а.с.81), докази фактичної сплати ОСОБА_1 за надану їй правничу допомогу коштів на загальну суму 30 000,00 грн. (а.с.82-91).

Таким чином, зважаючи на доведеність факту понесення позивачем по справі витрат на професійну правничу допомогу, та беручи до уваги, що її позовні вимоги задоволені частково, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на її користь із відповідача вищевказаних витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. При цьому посилання апелянта на те, що стягнуті з відповідача витрати є неспівмірними, оскільки завищеним є час надання правової допомоги адвоката у вигляді правового аналізу наданих клієнтом документів, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, складання документів в межах справи про виконавче провадження, вивчення судової практики з даної категорії справ, підготовка додатків до позовної заяви, копій позову з додатками та направлення позову до суду, що склало 12 годин, не являються підставою для скасування додаткового рішення, оскільки відповідач під час розгляду справи не заявляв клопотання про зменшення розміру судових витрат, при розгляді якого судом і була б надана оцінка співмірності витрат складності справи, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціні позову та (або) значення справи для сторони.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки додаткове рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення додаткового рішення суду без змін, а скарги АТ КБ «ПриватБанк» - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: