Справа № 308/3498/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Кондора Р. Ю., Мацунича М. В.,

з участю секретарки судового засідання Жганич К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 4 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Бандрівського Ярослава Ярославовича, Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про спростування недостовірної інформації, що порочить честь, гідність, ділову репутацію, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2021 року, повне судове рішення складено 21.01.2021, ухвалене суддею Деметрадзем Т.Р.,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про визнання опублікованої і поширеної інформації недостовірною й такої, що порочить честь, гідність, ділову репутацію, зобов`язання спростувати цю недостовірну інформацію і публічно вибачитись та стягнення завданої моральної шкоди.

Позов обґрунтував тим, що 10.03.2016 інспектором патрульної поліції роти № 4 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві рядовим поліції Бандрівським Я.Я. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 728300, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень.

Ця постанова ним була оскаржена до суду і, як наслідок, судовим рішенням, яке залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, установлено, що при складенні постанови про адміністративне правопорушення відносно нього суб`єктом владних повноважень рядовим поліції Бандрівським Я.Я. на порушення вимог ст. 280 КУпАП не з`ясовані всі обставини, що підлягають установленню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не встановлено його винуватість в учиненні порушення, а також є відсутні належні докази на підтвердження порушення ним правил дорожнього руху, а відтак ця постанова була скасована, а провадження у справі закрито.

Зазначав, що за відсутності передбачених законом підстав та без з`ясування чи набрала зазначена постанова законної сили, відповідачем документ було скеровано до примусового виконання в органи ДВС, що призвело до винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 51037737 від 08.09.2016.

Стверджував, що внаслідок указаних вище неправомірних дій працівників патрульної поліції, які полягали у безпідставному притягненні його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, скеруванні постанови до органів ДВС із подальшим накладанням арешту на належне майно, йому було завдано значної моральної шкоди, що мало прояв у стражданнях, пов`язаних з тривалим приниженням честі і гідності як публічної особи, тобто виконавчого директора ГО «Спеціальний контроль», тривалих моральних стражданнях внаслідок порушення звичного способу життя, та стражданнях щодо доведення невинуватості та «законослухняності» в судовому порядку. Таким неправомірним притягненням його до адміністративної відповідальності, поширенням цієї інформації в ЗМІ та соцмережах, відповідач УПП створив у суспільстві імідж його як «правопорушника». У зв`язку із цим, у нього виникли відчуття напруги, смутку, внутрішнього неспокою, проблеми зі сном, наявність невідчепних думок неприємного характеру, які заважають займатися звичними справами, дратівливість та знижений настрій. Будучи неспроможним самостійно подолати ці негативні наслідки, він змушений був звертатися за допомогою до лікарів-психіатрів. Згідно з консультативним висновком спеціаліста - лікарів-психіатрів медичного центру «НЕЙРОМЕД», йому встановлено діагноз: «Затяжна реакція на стрес на фоні постійного психологічного дистресу. Пролонгована депресивна реакція». В якості лікування ним пройдено когнітивно-поведінкову психотерапію у кількості двадцять прийомів. Послуги медичного центру «НЕЙРОМЕД» склали 18 600 гривень.

Також стверджував, що 11.03.2016 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції у соціальній мережі Фейсбук опублікувало інформацію наступного змісту: «Вчора близько 17:00 патрульні поліцейські Ужгорода помітили автомобіль КІА Cerato, який здійснив зупинку ближче 10 метрів, а саме 2 метра від пішоходного переходу, чим порушив правила дорожнього руху. Як з`ясували поліцейські, за кермом був громадський активіст ГО «Спецконтроль», відомий тим, що неодноразово намагався знайти порушення у діях патрульних. Під час складання адмінматеріалів, вказаний громадянин наполегливо заперечував факт свого порушення, мотивуючи тим, що дорожній знак встановлений не за ГОСТом. На водія склали адмінматеріали за ч. 1 ст. 122.».

На його переконання, зі змісту цієї публікації вбачається, що саме він порушив правила дорожнього руху та посадовим особам патрульної поліції було відомо, що він є громадським активістом ГО «Спецконтроль», а тому саме з мотивів помсти і було складено на нього адміністративні матеріали, так як він неодноразово висвітлював порушення у діях патрульних. Цими безпідставними звинуваченнями відповідачем Управлінням патрульної поліції йому завдано значної шкоди його діловій репутації як фізичній особі, так і як виконавчому директору ГО «Спеціальний контроль», на посаді якого він перебуває з 2015 року, і весь цей час своїми вчинками, намагався і створював належні умови захисту водіїв та інших учасників дорожнього руху від неправомірних дії працівників колишньої ДАІ, а на теперішній час від патрульної поліції, а тому він користується повагою та авторитетом серед інших членів громадської організації, мешканців м. Ужгорода та Закарпатської області. Такі звинувачення дають вагомі підстави для сумнівів у його ділових якостях та «законослухняності» серед населення міста, колег по роботі.

Наголошував, що дана публікація носить неправдиву інформацію, має наклепницький характер, принижує його честь та гідність як людини, так і посадової особи. Викладена в статті інформація є абсолютно брехливою, вона дискредитує та порочить його як громадянина, чоловіка та батька, принижує честь і гідність, авторитет, ганьбить перед колегами по роботі та громадськістю міста, де його знають як законослухняну і добропорядну людину, завдає шкоди діловій репутації як на міському, так і обласних рівнях.

Від протиправних дій Управління патрульної поліції в Закарпатській області він зазнав душевних страждань та позбавлений душевного спокою. Такі страждання є значними, оскільки поширеною недостовірною інформацією його фактично звинувачено у порушенні правил дорожнього руху, дотримання і виконання яких є обов`язки для членства у громадській організації, в якій він є виконавчим директором. Після опублікування цієї недостовірної інформації на особистій сторінці Управління патрульної поліції в Закарпатській області у мережі Фейсбук сталися негативні зміни у його житті.

Посилаючись на наведені вище обставини просив:

1) стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 100 000 грн моральної коди, завданої незаконним рішенням Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції;

2) визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову його репутацію інформацію, опубліковану і поширену Управлінням патрульної поліції в Закарпатській області на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook, а саме: «Вчора близько 17:00 патрульні поліцейські Ужгорода помітили автомобіль КІА Cerato, який здійснив зупинку ближче 10 метрів, а саме 2 метра від пішоходного переходу, чим порушив правила дорожнього руху. Як з`ясували поліцейські, за кермом був громадський активіст ГО «Спецконтроль», відомий тим, що неодноразово намагався знайти порушення у діях патрульних. Під час складання адмінматеріалів, вказаний громадянин наполегливо заперечував факт свого порушення, мотивуючи тим, що дорожній знак встановлений не за ГОСТом. На водія склали адмінматеріали за ч. 1 ст. 122.», та зобов`язати Управління патрульної поліції в Закарпатській області видалити дану інформацію зі своєї персональної сторінки у соціальній мережі Facebook;

3) зобов`язати Управління патрульної поліції в Закарпатській області протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати зазначену інформацію у спосіб, яким вона була поширена, тобто шляхом розміщення на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook резолютивної частини рішення суду у цій справі;

4) зобов`язати Управління патрульної поліції в Закарпатській області вибачитись за розміщення неправдивої інформації відносно нього протягом 3-х календарних днів із дня набрання рішенням суду законної сили шляхом розміщення на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 липня 2019 року, зокрема залучено до участі у цій справі в якості співвідповідачів інспектора роти № 4 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Бандрівського Ярослава Ярославовича та Департамент патрульної поліції.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, опубліковану і поширену Управлінням патрульної поліції в Закарпатській області на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook, а саме: «Вчора близько 17:00 патрульні поліцейські Ужгорода помітили автомобіль КІА Cerato, який здійсни зупинку ближче 10 метрів, а саме 2 метра від пішохідного переходу, чим порушив правила дорожнього руху. Як з`ясували поліцейські, за кермом був громадський активіст ГО «Спецконтроль», відомий тим, що неодноразово намагався знайти порушення у діях патрульних. Під час складання адмінматеріалів, вказаний громадянин наполегливо заперечував факт свого порушення, мотивуючи його тим, що дорожній знак встановлений не за ГОСТом. На водія склали адмінматеріали за ч. 1 ст. 122.», та зобов`язано Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції видалити дану інформацію зі своєї персональної сторінки у соціальній мережі Facebook не пізніше 10 днів із моменту набрання рішення суду законної сили.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання грошових коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 16 692 грн моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 гривень.

Решту судових витрат віднесено за рахунок держави.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду Департамент патрульної поліції подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано положення статей 2, 5 Закону України «Про захист персональних даних», а також те, що у спірному повідомленні жодним чином не розповсюджено інформацію, яка б прямо чи опосередковано вказувала на вчинення правопорушення саме позивачем ОСОБА_1 , оскільки його персональні дані не були поширеними, а оприлюднена інформація не дає змоги читачеві ідентифікувати особу. Відтак це спростовує твердження ОСОБА_1 про наклепницький характер поширеної інформації, яка начебто принижує його честь та гідність.

Зазначав і те, що не є предметом судового захисту в розумінні ст. 277 ЦК України оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів патрульної поліції, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стверджував, що УПП в Закарпатській області ДПП (надалі управління) об`єктивно оприлюднило інформацію про факт реагування на адміністративне правопорушення, не порушуючи при цьому вимоги законодавства і персональні дані ОСОБА_1 .

До того ж, судом повністю проігноровано доводи управління про пропуск позивачем строків позовної давності як спеціального строку в один рік, так навіть і загального строку в три роки, оскільки інформація управлінням була поширена 11.03.2016, а позов до суду ОСОБА_1 подано 28.03.2019.

Указував апелянт і на те, що місцевим судом безпідставно застосовані положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Патрульна поліція як елемент системи Національної поліції України не є уповноваженим органом проводити досудове розслідування чи оперативно-розшукову діяльність, а відтак зазначений Закон у даному випадку застосуванню не підлягав.

Також судом залишено поза увагою, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Зауважував і те, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне за собою обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що діяння відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди, яка до того ж не є доведеною ОСОБА_1 , а суд такий розмір шкоди з незрозумілих причин визначив з мінімального розміру заробітної плати станом на 2019 рік, хоча позивача до адміністративної відповідальності було притягнуто у 2016 році, та визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 16 692 грн явно не відповідає принципам розумності, співмірності, пропорційності, виваженості та справедливості.

З огляду на наведені вище обставини апелянт просив оскаржене рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції позивач ОСОБА_1 не скористався.

У судовому засіданні представники апелянта ОСОБА_2 , ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених у ній, просили оскаржене рішення суду скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Дрюченко О.С. у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечили, вважали її безпідставною та надуманою, просили таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення місцевого суду без змін.

Відповідач поліцейський Бандрівський Я.Я. та представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилися повторно, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Водночас 29.06.2022 на електронну пошту Закарпатського апеляційного суду від представника цієї служби Лешанич А. надійшло клопотання про відкладення розгляду цієї справи на іншу дату через перебування представника ДКСУ у відпустці, однак, на переконання колегії суддів, зазначена обставина не є поважною причиною неявки в судове засідання представника ДКСУ, а тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників апелянта, позивача і його представника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції, хоч і просить скасувати повністю оскаржене рішення місцевого суду, але фактично у своїх доводах скарги не оспорює висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання УПП в Закарпатській області протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати зазначену інформацію у спосіб, яким вона була поширена, тобто шляхом розміщення на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook резолютивної частини рішення суду у цій справі, а також про зобов`язання УПП в Закарпатській області вибачитись за розміщення неправдивої інформації відносно нього протягом 3-х календарних днів із дня набрання рішенням суду законної сили шляхом розміщення на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook, а відтак, на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання опублікованої і поширеної УПП в Закарпатській області на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Фейсбук інформації недостовірною й такою, що порочить честь, гідність, ділову репутацію позивача, а також зобов`язуючи це управління видалити цю інформацію та стягуючи на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 16 692 грн, завдану за неправомірне притягнення його до адміністративної відповідальності, місцевий суд виходив із їх обґрунтованості та доведеності.

Проте колегія суддів у повній мірі з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може з огляду на таке.

Судом установлено та не заперечується сторонами, що постановою серії ПС2 № 728300 від 10.03.2016 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Наступного ж дня, тобто 11 березня 2016 року о 12:20 год, УПП в Закарпатській області ДПП на своїй офіційній сторінці у Фейсбук поширило публікацію наступного змісту: «Вчора близько 17:00 патрульні поліцейські Ужгорода помітили автомобіль КІА Cerato, який здійсни зупинку ближче 10 метрів, а саме 2 метра від пішохідного переходу, чим порушив правила дорожнього руху. Як з`ясували поліцейські, за кермом був громадський активіст ГО «Спецконтроль», відомий тим, що неодноразово намагався знайти порушення у діях патрульних. Під час складання адмінматеріалів, вказаний громадянин наполегливо заперечував факт свого порушення, мотивуючи його тим, що дорожній знак встановлений не за ГОСТом. На водія склали адмінматеріали за ч. 1 ст. 122.». До вказаної публікації також додана світлина автомобіля КІА (а.с.33).

Ця постанова серії ПС2 № 728300 від 10.03.2016 була звернена до виконання про подвійне стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь держави 510 грн штрафу і, як наслідок, головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Грицищуком М.П. у виконавчому провадженні № 51037737 постановою від 08.09.2016 накладено арешт на все майно ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження (а.с.23).

Водночас ще постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2016 у справі № 308/2772/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії інспектора УПП у містах Ужгороді та Мукачеві Бандрівського Я.Я. при винесенні постанови серії ПС2 №728300 від 10.03.2016 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП протиправними, дану постанову скасовано, а справу про адміністративне правопорушення відносно нього закрито (а.с.12-14).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Так, ухвалою судді Львівського апеляційного адміністративного суду Гудим Л.Я. від 09.09.2016 апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції (Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та м. Мукачеві Департаменту патрульної поліції) на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2016 у справі № 308/2772/16-а було повернуто апелянту.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.07.2017 касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції (Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та м. Мукачеві Департаменту патрульної поліції) задоволено. Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.09.2016 у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 УПП у містах Ужгороді та Мукачеві Бандрівського Я.Я., Департаменту патрульної поліції (Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та м. Мукачеві Департаменту патрульної поліції) про скасування постанови про адміністративне правопорушення скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги судом.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2017 апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції (Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та м. Мукачеві Департаменту патрульної поліції) залишено без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2016 у справі № 308/2772/16-а без змін. Ця ухвала суду апеляційної інстанції в касаційному порядку не оскаржувалась, а відтак зазначене судове рішення суду першої інстанції є в законній сили і на теперішній час.

1) Із приводу позовної вимоги про визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову його репутацію інформацію, опубліковану і поширену УПП в Закарпатській області на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook, та про зобов`язання УПП в Закарпатській області видалити дану інформацію зі своєї персональної сторінки у соціальній мережі Facebook, колегія суддів констатує таке.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (ст. 34 Конституції України).

Згідно з положеннями ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

За приписами ч. 2 ст. 5, ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб, та ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Як регламентовано ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду й є необхідним у демократичному суспільстві.

При розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи слід мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Частиною першою статті 275 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, установленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, установити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

У параграфах 40-42 рішення у справі «Українська Прес-Група» проти України» від 29 березня 2005 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що журналістська свобода передбачає використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або навіть провокаційних. При дотриманні умов параграфа 2 статті 10 Конвенції право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства». Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється ст. 10 Конвенції (рішення у справі Lingens v. Austria, § 46). Однак навіть, якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність утручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.

На переконання колегії суддів, спірною публікацією не порушені особисті немайнові права позивача, оскільки зі змісту цієї публікації не можливо встановити пересічному громадянинові чи іншим особам (читачам), що мова йде саме про ОСОБА_1 , оскільки: - в ній відсутнє його прізвище чи ім`я та по-батькові; - відсутня його посада як виконавчого директора ГО «Спеціальний контроль», а зазначено лише громадський активіст, хоча безпосередньо у своїй позовній заяві позивач стверджував, що обіймає посаду виконавчого директора ГО «Спеціальний контроль», а в судовому засіданні суду апеляційної інстанції він пояснив, що ця організація нараховує приблизно 10 громадських активістів; - на приєднаній до цієї публікації світлині транспортного засобу марки «КІА» відсутній реєстраційний номер автомобіля, що також унеможливлює ідентифікувати приналежність даного транспортного засобу саме позивачу. Щодо ідентифікації цього автомобіля за кольором, який за твердженням позивача відрізняється від усіх інших автомобілів, є припущенням і на увагу не заслуговують.

З огляду на наведене вище, колегія суддів доходить висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено своїх вимог щодо поширення відносно нього відповідачем УПП в Закарпатській області недостовірної і такої, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію інформації, а відтак ця позовна вимога задоволенню не підлягає, як і не підлягає задоволенню похідна від неї вимога про зобов`язання УПП в Закарпатській області видалити дану інформацію зі своєї персональної сторінки у соціальній мережі Facebook.

Отож, рішення суду першої інстанції в цій частині про задоволення цих вимог ОСОБА_1 не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з одночасним прийняттям нового судового рішення про відмову в їх задоволенні.

З урахуванням викладеного є слушними доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем своїх вимог у цій частині, а тому зважаючи на те, що права ОСОБА_1 в цій частині не є порушеними, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про необхідність застосування у даному випадку спеціального строку позовної давності в один рік (п. 2 ч. 2 ст. 258 ЦК України), оскільки суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні позову в цій частині саме з підстав не порушення прав позивача, що унеможливлює застосування строку позовної давності, а відтак колегія суддів не перевіряє пропущений чи не пропущений позивачем цей строк.

2) Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Приписами ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках учинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень, винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності тощо). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесені особою витрати на погашення штрафу.

На переконання колегії суддів, дії інспектора роти № 4 УПП в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Бандрівського Я.Я. щодо складання адміністративних матеріалів і винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з одночасним накладенням на нього незаконного стягнення у виді штрафу, відповідно до положень пункту 2 ч. 1 ст. 1, пункту 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки визнання судом дій цього інспектора при винесенні ним постанови серії ПС2 №728300 від 10.03.2016 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП протиправними, скасування цієї постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а тому відшкодування цієї шкоди здійснюється незалежно від вини.

За наведених обставин, колегія суддів уважає, що позивачу ОСОБА_1 було заподіяно моральної шкоди внаслідок його незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, що підтверджується вказаним вище судовим рішенням від 01.07.2016 у справі № 308/2772/16-а, яке набрало законної сили. Водночас апеляційний суд керуючись принципами справедливості, розумності та конкретних обставин цієї справи, доходить до переконання, що розмір цієї шкоди слід визначити у розмірі 3 000 гривень.

Зважаючи на порушене право позивача з приводу завданої йому моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності на звернення до суду з цією вимогою аж 28.03.2019, оскільки постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2016 у справі № 308/2772/16-а, яка слугує підставою для відшкодування завданої йому цієї моральної шкоди спочатку набрала законної сили 09.09.2016 у порядку ч. 3 ст. 254 КАС України в редакції на час прийняття ухвали судді Львівського апеляційного адміністративного суду Гудим Л.Я. від 09.09.2016, якою апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції (Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та м. Мукачеві Департаменту патрульної поліції) на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2016 у справі № 308/2772/16-а було повернуто апелянту, а згодом набрала законної сили і 29.08.2017 /на підставі ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2017, якою апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції (Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та м. Мукачеві Департаменту патрульної поліції) залишено без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2016 у справі № 308/2772/16-а без змін/, а відтак позивачем не пропущено у цій справі трирічний строк позовної давності.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене, апеляційний суд констатує, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами свої вимоги щодо необхідності визнання опублікованої і поширеної інформації недостовірною й такої, що порочить його честь, гідність, ділову репутацію, натомість він частково довів розмір завданої йому моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», заява № 4909/04, рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, § 58).

Доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає частково слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують правильність висновків суду першої інстанції в межах апеляційного перегляду справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржене рішення суду на підставі ст. 376 ЦПК України: 1) в частині визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 , зобов`язання УПП в Закарпатській області ДПП видалити цю інформацію зі своєї персональної сторінки у соціальній мережі Фейсбук скасуванню з одночасним ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог; 2) в частині часткового задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності підлягає до зміни, визначивши такий розмір завданої моральної шкоди в сумі 3 000 грн, у решті вимог про стягнення моральної шкоди відмовити; 3) в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2021 року в частині визнання недостовірною інформації, що порочить честь, гідність і ділову репутацію скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у цих позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити.

В частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та стягнення з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання грошових коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 16 692 грн моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності - змінити, визначивши розмір завданої моральної шкоди в сумі 3 000 гривень. У решті вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 8 липня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді