Справа № 350/250/21
Провадження № 22-ц/4808/867/22
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене головуючим суддею Пуликом М.В. 13 травня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року АТ КБ «Приватбанк» (надалі Банк) звернулося до ОСОБА_1 з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 35763,89 грн відповідно умов кредитного договору №б/н від 30.12.2013 та 2270 грн судового збору.

07.07.2022 позивач подав уточнюючу позовну заяву згідно якої просив суд ухвалити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» 35763,89 грн відповідно умов кредитного договору №б/н від 11.04.2011.Уточнені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.04.2011 між сторонами було укладено договір, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов укладеного договору ОСОБА_1 зобов`язувався погасити заборгованість по кредиту згідно визначеного порядку. Однак, відповідачем не виконуються умови договору щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів, що суперечить нормам законодавства. У зв`язку з зазначеними порушеннями станом на 12.01.2022 ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 35763,89 грн, яка складається з: 29571 грн - заборгованість за тілом (в т.ч. простроченим тілом) кредиту, 6192,89 грн - заборгованість за простроченими відсотками, яку Банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 13 травня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11.04.2011 в сумі 35 763 грн 89 коп. та 2 270 грн судових витрат.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права. Апелянт зазначає, що не підписував з Банком договору, в якому була б визначена процентна ставка. Оригінал договору не був досліджений судом. Крім того, у вказаній заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки, (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її розмір. ОСОБА_1 з посиланням на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 25.11.2019 (справа № 359/992/17) та від 25.09.2019 (справа №540/1952/16-ц) зазначає, що Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на сайті Банку, не визнаються ним та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину спірного договору, укладеного з позивачем 11.04.2011 шляхом підписання заяви-анкети. Апелянт зауважує, що вказаний кредитний договір не містить і строку повернення кредиту, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, розрахунки боргу проведені Банком в односторонньому порядку без надання первинних документів, а тому ОСОБА_1 вважає вказану суму заборгованості необґрунтованою. На думку апелянта, АТ КБ «Приватбанк» також пропущено строк позовної давності за нарахованими процентами та сумі боргу.

Просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

За правилами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням наведених положень розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача 35763,89 грн заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримав від Банку кредитні кошти та користувався ними, факт несвоєчасного повернення вказаних коштів підтверджується розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи встановлено, що 11.04.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, за умовами якого останній отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

В заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, та що він ознайомився і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку (а.с. 20).

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.21-54).

Позивачем також надано довідку про видані позичальнику кредитні картки, згідно якої термін дії останньої кредитної картки до липня 2022 року (а.с. 19); довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , за даними якої кредитний ліміт змінювався і станом на 21.05.2020 року становив 31 861,62 грн (а.с. 18); виписку з рахунку позичальника, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, зокрема знімав готівку в банкоматах, здійснювала інші операції, в тому числі вносив кошти на погашення кредиту (а.с. 64-89).

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN9903 (а.с. 197), підписана відповідачем в якій вказано:

тип карти MasterCard Mass

тип кредитної лінії відновлювальна;

пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних) 55 днів;

валюта картрахунку UAH;

базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році) UAH 2,5%;

розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості;

термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним;

пеня за невчасне погашення заборгованості;

штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених платежів і комісій.

Згідно наданого позивачем розрахунку у відповідача наявна заборгованість перед позивачем, яка станом 12.01.2022 становить 35 763,89 грн, з яких: 29 571 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 29 571 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 6 192,89 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нарахована комісія (а.с. 184-196).

В силу положень ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як зазначено в ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору( ч. 2 даної статті).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Виходячи із аналізу зазначених норм ЦК України, слід дійти висновку, що у разі надання послуг, в тому числі і кредитування, у формі публічного договору приєднання, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому банк повинен був забезпечити позичальнику такі умови, які б не суперечили загальним правилам укладення кредитних договорів, були зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, зокрема і щодо встановлення та зміни процентної ставки відповідно до вимог статті 1056-1 ЦК України.

Тобто банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, а щодо встановлення та зміни процентної ставки виконані усі умови, передбачені статтею 1056-1 ЦК України, зокрема і щодо повідомлення позичальника про її встановлення та зміну у письмовому порядку.

Встановлено, що заява ОСОБА_1 від 11.04.2011 не містить відомостей щодо домовленості сторін про встановлення строку повернення кредиту, розміру процентної ставки, комісії і неустойки. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписана відповідачем містить дані лише щодо базової відсоткової ставки, розміру щомісячних платежів, пені за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафу.

При цьому, Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, не підписані позичальником. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та Правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «Приватбанк» Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в довідці про умови кредитування, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19).

При цьому, зважаючи на предмет заявленого банком позову, ключовою обставиною, яка підлягає доказуванню, є розмір і склад заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявленої суми заборгованості банк надав суду у якості доказу розрахунок заборгованості у вигляді таблиці, підписаний представником Банку (а.с.188-198). У матеріалах справи відсутні дані про те, хто складав цей розрахунок (експерт, спеціаліст, тощо) та за яким принципом розрахована заборгованість.

На час розгляду справи суду не видається за можливе установленим порядком безспірно з`ясувати умови, на яких були надані банком кошти відповідачу, зокрема, щодо дійсно наданої суми коштів, порядку і періодичності сплати за кредитом, строку кредиту, процентної ставки за кредитом, комісій, які впливають на сукупну вартість кредиту, конкретної відповідальності за порушення грошових зобов`язань, тоді як ці елементи належать до істотних умов кредитного договору.

Наданими позивачем документами не встановлюються факти і обставини щодо дійсних умов кредитування, які повинні бути встановлені лише письмовим доказом-текстом договору з індивідуальними умовами кредитування, що може бути належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом як факту укладення договору, так і його умов.

Аналогічно й один лиш розрахунок заборгованості за відсутності інших необхідних доказів не є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом щодо кредитної заборгованості з відповідними її елементами.

Розрахунок заборгованості, наданий банком з 01.11.2015 по 12.01.2022, свідчить про те, що нараховані банком відсотки погашалися в тому числі за рахунок кредитних коштів (шляхом списання самим банком коштів кредитного ліміту), що призводило до збільшення поточного тіла кредиту. Зокрема всього за період з 01.11.2015 по 12.01.2022 було погашено за рахунок кредиту нараховані банком відсотки в розмірі 31 572, 53 грн. Таке списання також відображене у виписках по карткових рахунках відповідача.

Саме в такий спосіб позивач (з урахуванням сум, які вносилися відповідачем на погашення заборгованості) визначив заборгованість за сумою кредиту, а також виходячи з такого алгоритму здійснював нарахування процентів.

Втім, позивач не надав суду доказів наявності в нього права відповідно до закону та/або договору здійснювати нарахування в зазначений спосіб, доказів узгодження цього з відповідачем, доведення до його відома таких умов нарахувань.

Заборгованість за простроченим тілом кредиту є складовою його повної вартості, однак не є сумою, яку фактично отримав в борг позичальник, відтак не підлягає стягненню, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.09.2020 року у справі №293/599/19-ц.

Довідка про умови кредитування, яка підписана відповідачем визначає базову відсоткову ставку за користування кредитом, нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, однак не передбачає вчинення банком вищевказаних дій щодо штучного збільшення суми (тіла) кредиту, нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту, нарахування заборгованості по простроченим відсоткам. Доказів про передбачення в будь-який спосіб можливості нарахування на збільшену в такий спосіб суму кредиту процентів і пені в справі немає, і є недопустимим.

З огляду на надані позивачем матеріали, множинність варіантів індивідуальних умов кредитування та відсутність документального підтвердження щодо варіанту, який у передбачений законом спосіб застосовувався у відносинах із відповідачем, доводи позову щодо умов надання коштів не можуть бути враховані.

Здійснення сторонами певних цивільних прав і обов`язків, що виникли внаслідок їхніх дій, не спростовує факту недотримання належної форми договору, сама по собі сплата певних платежів відповідачем не може свідчити про належне досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, про обізнаність з усіма умовами договору, якщо не були дотримані вимоги закону щодо відповідного оформлення правовідносин. Нарахування та пред`явлення до стягнення елементів боргу поза сумою фактично наданих банком коштів, що ґрунтуються на факті укладення кредитного договору, за таких умов безпідставне.

Розрахунок пред`явлених до стягнення сум не можна визнати обґрунтованим, здійсненим відповідно до чітко визначених і погоджених сторонами умов кредитування та підтвердженим доказом.

Вирішуючи позов суд першої інстанції не врахував дійсних обставин і умов, з урахуванням яких була визначена кредитором відповідна сума, яка, своєю чергою, слугувала базою для нарахування процентів та яким чином утворилося прострочене тіло кредиту, на підставі чого банк стягував сплачені відповідачем кошти на погашення заборгованості по простроченим відсоткам, крім того, поза увагою суду залишилася сума, яка сплачена відповідачем на погашення заборгованості. Отже, під час апеляційного розгляду справи встановлена неправомірність розрахунку кредитором суми кредиту та похідних від неї нарахувань як така.

Вищенаведене свідчить про безпідставність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача заборгованості - простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків.

З урахуванням доводів апелянта, у суду були відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Отже, рішення суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи те, що апелянт звільнений від сплати судового збору з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 268, 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 13 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. № 1Д, ) на користь держави 3 405,00 (три тисячі чотириста п`ять) гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 27 липня 2022 року.