РІШЕННЯ
ЗАОЧНЕ
06 липня 2022 року Сумський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Гончаренко Л.М., за участю секретаря судового засідання Макошенець С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить витребувати у відповідача та передати йому належний на праві власності паркан та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору.
Заявлені вимоги мотивує тим, що 07.09.2018 між ним та ОСОБА_2 було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0900 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Подарована земельна ділянка огорожена металевим парканом, зведеним ним ще в 2010 році, який ним ОСОБА_2 відповідно до договору дарування не дарувався і за домовленістю між ними може бути демонтований позивачем в будь-який момент. Протягом 2018-2021 року за станом здоров`я він не мав змоги провести демонтаж будівлі. 06 червня 2021 року, маючи намір демонтувати належний йому металевий паркан він почав зрізати металеві конструкції, але відповідач почав чинити йому перешкоди та демонтувати паркан. Крім того, йому стало відомо, що відповідач розпорядився його майном без його дозволу продав сусіду позивача. З метою повернення паркану, він звернувся до Сумського РУП ГУНП в Сумській області, але на час звернення до суду відповіді з поліції не отримав. Посилаючись на вказані обставини просив витребувати у відповідача належний йому паркан, що складається з металевих секцій у кількості 7 штук та металевих стовпчиків в кількості 11 штук. В подальшому свої вимоги уточнив просив витребувати у відповідача паркан, який складається з металевих секцій у кількості 4 штук та металевих стовпчиків в кількості 10 штук.
Позивач в судовому засіданні не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити з урахуваням уточненої кількості металевих секцій та стовпчиків паркану, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що між сторонами виник віндикаційний спір.
Віндикація це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця), з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.
Ст. 41 Конституції України передбачає, що, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно із ч. 2 ст. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право користуватися та розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Згідно із п.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом.
Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.
Таким чином, майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду ( ч. 3 ст. 397 ЦК України).
Відповідно до положень ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст.179 ЦК України).
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Згідно з вимогами статей 330, 388, 658 ЦК України право власності на майно, яке було відчужене поза межами волі власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребувано. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.
Судом встановлено, що 07.09.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0900 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .( а.с.8)
Як зазначає позивач в позовній заяві подарована земельна ділянка огорожена металевим парканом, зведеним ним ще в 2010 році, який ним ОСОБА_2 відповідно до договору дарування не дарувався і за домовленістю між ними може бути демонтований позивачем в будь-який момент.
На підтвердження зведення паркану позивачем надано квитанцію до приходного ордеру від 25.11.1994 року ( а.с.4), актом( а.с.5), актом ДРБУ-93 ДРП №1 від 18.05.1999 а.с.31)
Протягом 2018-2021 року за станом здоров`я позивач не мав змоги провести демонтаж будівлі. 06 червня 2021 року, маючи намір демонтувати належний йому металевий паркан він почав зрізати металеві конструкції, але відповідач почав чинити йому перешкоди та демонтувати паркан.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, що досліджені судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд встановив, що має місце порушення права власності позивача, а тому суд вважає, що наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог про витребування у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 спірного майна.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі наведеного, керуючись ст. 141, 263, 265, 273, 354, 280-289 ЦПК України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.
Витребувати у ОСОБА_2 (зареєстрований АДРЕСА_2 , фактично мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), та передати ОСОБА_1 ( мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) паркан, який складається з металевих секцій у кількості 4 штуки та металевих стовпчиків в кількості 10 штук.
Стягнути ОСОБА_2 (зареєстрований АДРЕСА_2 , фактично мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 ( мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 908,00 грн. витрат по оплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.М. Гончаренко