Справа № 462/2056/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

судді Палюх Н.М.

секретаря Демидюк О.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ковтун Людмила Богданівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 від 25.11.2016 за реєстровим №2348, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б., визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом , яке було видано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. 22.10.2019 ОСОБА_3 серія НОВ 581392, зареєстроване в реєстрі за № 1347, на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , визначити ОСОБА_1 додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Дана квартира належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Вказана частина квартири попередньо належала на праві власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру та була успадкована нею на підставі заповіту померлого ОСОБА_6 від 12.11.2003. До смерті ОСОБА_6 проживав у даній квартирі разом з дружиною ОСОБА_5 , якій на праві власності належала інша 1/2 частина даної квартири. 07.02.2002 ОСОБА_5 було складено заповіт на випадок своєї смерті на ім`я ОСОБА_1 . Як вбачається з тексту заповіту, вона заповідала все своє майно ОСОБА_1 , де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право. Складання заповітів подружжям ОСОБА_7 було обумовлене тим, що дітей та інших родичів у них не було, а з 1997 по 1998 роки спочатку батьки позивачки, а потім вона надавали подружжю ОСОБА_7 матеріальну допомогу, підтримували морально. Надавати таку допомогу вони були в змозі, оскільки проживали неподалік в квартирі АДРЕСА_2 . В даній квартирі позивачка була прописана та проживала до квітня 2019 року, а в подальшому переїхала разом з сім`єю проживати в приватний будинок по АДРЕСА_3 . Її батьки залишились проживати в квартирі по АДРЕСА_4 , а в липні 2019 року квартиру було продана і вони переїхали до іншого місця проживання. Після зміни ОСОБА_1 свого місця проживання вона неодноразово телефонувала ОСОБА_5 , однак слухавку або ніхто не брав, або було зайнято, або сторонні люди відповідали, що ОСОБА_5 на процедурах в поліклініці. В кінці жовтня 2019 року ОСОБА_1 зателефонував невідомий чоловік та повідомив, що він є родичем ОСОБА_5 і що остання ІНФОРМАЦІЯ_1 померла та що на даний час 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 належить йому на праві власності в порядку спадкування за законом. При цьому позивачці погрожували, що вона ніколи не зможе користуватись даною квартирою та жити в ній, а якщо не вирішить добровільно питання щодо відчуження йому своєї частки квартири, це питання буде вирішено іншим шляхом, в т.ч. і шляхом подальшого відчуження 1/2 частки квартири стороннім особам шляхом дарування. Разом з тим, на її пропозицію пред`явити їй будь-які документи, які стосуються смерті ОСОБА_5 , права власності на 1/2 частину квартири, вирішити питання добровільно, даний чоловік відмовився. Як їй стало відомо в подальшому, 22.10.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. було видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом. Зазначає, що ні про смерть спадкодавця ОСОБА_5 , ні про заведення спадкової справи після смерті останньої їй нічого не було відомо. Таким чином, вважає, що причини пропуску нею строку подання заяви про прийняття спадщини є об`єктивними і поважними, а тому є всі підстави для надання додаткового строку для подачі нею заяви про прийняття спадщини. Згодом позивачці стало відомо, що 25.11.2016 ОСОБА_5 склала новий заповіт за реєстровим №2348, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б., відповідно до якого ОСОБА_5 заповіла все належне їй майно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак ОСОБА_1 вважає, що на вказаному заповіті не її підпис, що може бути підтверджено висновком почеркознавчої експертизи. Не може бути дійсним і видане ОСОБА_3 . 22.10.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за № 1347, з тих підстав, що як вбачається із спадкової справи по наявних документах неможливо встановити ступінь споріднення ОСОБА_3 з померлою ОСОБА_5 . Отримані документи свідчать про розбіжності в іменах, переклади не засвідчені підписом посадових осіб та печатками відповідних установ. З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

05.05.2020 третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. подала до суду пояснення, в яких зазначила, що нею за заявою ОСОБА_3 була заведена спадкова справа №11/2018 після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . При заведені даної спадкової справи, нею була отримана інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори), згідно якої було виявлено наявність двох заповітів складених від імені ОСОБА_5 , а саме від 07.02.2002 за реєстровим № 298, посвідчений Другою Львівською державною нотаріальною конторою та від 25.11.2016 за реєстровим № 2348, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б. Зазначила, що відповідно до норм ст. 1254 ЦК України новий заповіт від 25.11.2016 скасовує попередній заповіт від 07.02.2002. У новому заповіті ОСОБА_5 заповіла все належне їй майно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Оскільки, особа в користь якої ОСОБА_5 зробила останній заповіт, помер раніше за спадкодавця, тим самим право на спадкування за заповітом було унеможливлене внаслідок відсутності в живих особи, яка б мала закликатися до спадкування за заповітом. Оскільки на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка не являлася спадкоємцем за заповітом, а тому у нотаріуса не виникало необхідності в її розшуку як спадкоємця. Просить в задоволенні позову відмовити.

27.07.2020 та 25.01.2021 представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_9 подав відзиви на позовну заяву, в яких зазначив, що твердження позивача ОСОБА_1 про підтримання спадкодавця ОСОБА_5 матеріально і морально з 1997 року по 2019 рік не відповідає дійсності. При правдивості такого ствердження позивачу ОСОБА_1 слід було знати, що 02 жовтня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 був укладений договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_10 стала власницею 1/2 квартири, яка належала ОСОБА_5 , тобто станом на 2006 рік у спадкодавця ОСОБА_5 вже не було наміру заповідати свою частку квартири ОСОБА_1 . В подальшому рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 25 травня 2016 року договір довічного утримання було розірвано, на підставі чого ОСОБА_5 знову стала власницею своєї частки квартири. З рішення суду вбачається, що ОСОБА_5 ніхто не надавав матеріальної допомоги і тому вона змушена була звернутись за допомогою до ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , яких уповноважила на вчинення певних дій довіреністю від 25 листопада 2016 року. Крім цього, не зрозуміло яким чином ОСОБА_1 надавала матеріальну допомогу ОСОБА_5 до квітня 2019 року, якщо ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що оскільки заповіт на ОСОБА_1 був скасований наступним заповітом, то з цих підстав вона не може бути спадкоємцем за заповітом. Спадкоємцем за законом ОСОБА_1 також не являється. З цих підстав позивачу ОСОБА_1 слід відмовити у позовній вимозі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів того, що наступний заповіт від 25.11.2016 є нікчемним, а тому вважає, що в позовній вимозі про визнання недійсним заповіту від 25.11.2016 суду слід також відмовити. Щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане ОСОБА_3 , пояснює, що ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 , споріднення з якою підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, які знаходяться у спадковій справі. Враховуючи вищенаведене, просить в задовленні позовних вимог відмовити.

21.02.2022 третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. подала до суду додаткові пояснення, в яких зазначила, що з приводу вказівки у витязі про реєстрацію в спадковому реєстрі ступеня споріднення - відсутній ступінь споріднення необхідно зазначити, що класифікація ступеня спорідненості передбачена лише у Податковому кодексі України та використовується органами Державної фіскальної служби України при обчисленні та нарахуванні податків, які виникають у спадкоємця. Нотаріус наділений державою визначати виникає / чи не виникає підстава для нарахування податку з доходів фізичних осіб та інформувати про це органи ДФС України шляхом подання інформації звіту форми 1ДФ. За нормами Податкового кодексу тільки спадкоємці першого і другого ступеня спорідненості звільняються від оподаткування, а всі інші спадкоємці, які не відносяться у першу або другу ступінь споріднення, оподатковується згідно чинного законодавства. Для органів ДФС України, відповідно до застосованого програмного забезпечення, наступні ступені споріднення не вказуються, оскільки вони всі підлягають оподаткуванню. А тому у спадковому реєстрі технічно передбачено конкретизацію лише першого і другого ступеня спорідненості, а всі решту є такими, у яких відсутня ступень спорідненості у розумінні вимог оподаткування та які зобов`язані сплатити відповідні податки. Оскільки двоюрідні брат/сестра є іншими родичами, відносно яких не передбачено пільгового оподаткування, для них можливою та відповідною є обрана опція - відсутній ступінь спорідненості. На відміну від податкового законодавства, цивільне має дещо відмінне регулювання, визначається спадкування згідно черговості, де кожна наступна черга визнається родинними відносинами із спадкодавцем аж до шостого ступеня споріднення. ОСОБА_3 не є у першому та другому ступені споріднення, а тому вказана саме черга спадкування 5 - інші родичі до шостого ступеня споріднення

В судовому засіданні позивач та її представник дали пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві, просять позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та його представник дали пояснення аналогічні наведеним у відзивах на позовну заяву, просять в задоволенні позову відмовити.

Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте в поданих нею письмових поясненнях від 21.02.2022 просить справу розглядати без її участі та в задоволенні позову відмовити.

Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б. в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи 11/2018, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до

ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відтак, заповіт є одностороннім правочином (дія однієї сторони), породжує виникнення прав та обов`язків у спадкоємця після смерті заповідача.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина друга статті 1236 ЦК України).

Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у частині другій статті 1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини.

За ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. До них відносяться: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (стаття 1241 ЦК України). Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини (частина третя статті 1235 ЦК України).

За змістом ч. 1 та 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Ч. 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Главою 85 ЦК України визначено правила, які встановлюють, хто може складати заповіт, ким він має бути посвідчений, яким чином оголошений та виконаний. Тільки при дотриманні всіх положень Закону можливе спадкування за заповітом.

Загальні вимоги до форми заповіту визначено у статті 1247 ЦК України.

Так, ст. 1247 ЦК України встановлено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05.08.2004 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.09.2004 /а.с. 4, 5/.

Згідно заповіту від 07.02.2002, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка була другим власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, позивачці ОСОБА_12 , 1985 року народження /а.с. 8/.

Судом також встановлено, що 02.10.2006 між ОСОБА_5 (відчужувач) та ОСОБА_10 (набувач) було укладено договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_5 передає у власність ОСОБА_10 належну їй на праві приватної власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 /а.с. 82-83/.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25.05.2016 договір довічного утримання, укладений 02 жовтня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 4-1512, розірвано /а.с. 88-89/.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.05.2017 ОСОБА_5 залишилась власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 /а.с. 90/.

25.11.2016 ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_13 або ОСОБА_11 представляти її інтереси в будь-яких підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з питань: оформлення та реєстрації права власності на частину квартири АДРЕСА_1 ; зняття арештів, припинення заборон відчуження та припинення іпотек в Держаному реєстрі речових прав; вести її справи в усіх судових установах, що підтверджується наданою довіреністю /а.с. 91/.

В подальшому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , склала заповіт від 25.11.2016, згідно якого ОСОБА_5 на випадок свої смерті все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та все те, що буде належати їй на час смерті, а також належні їй майнові права та її обов`язки на час смерті заповіла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 66 спадкової справи 11/2018/.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть /а.с. 68 спадкової справи 11/2018/.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 4 спадкової справи 11/2018/.

Відповідно до положень частин першої четвертої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед цим. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Чинність попереднього заповіту не відновлюється у випадку, коли новий заповіт був визнаний недійсним, за виключенням випадків, коли недійсність нового заповіту зумовлена вчиненням його заповідачем у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними (стаття 225 ЦК України), або якщо новий заповіт визнаний судом недійсним як такий, що було вчинено під впливом насильства (стаття 231 ЦК України). Існування таких винятків обумовлено відсутністю волі спадкодавця на складання нового заповіту, а отже презумпцією волі на збереження чинними умов попереднього заповіту.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважала за необхідне відступити від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постановах від 23 січня 2019 року в справі № 755/15670/16-ц (провадження № 61-27010св18), від 30 жовтня 2019 року в справі № 695/506/13-ц (провадження № 61-21968св18) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 19 червня 2019 року в справі № 98/3558/16-ц (провадження № 61-19671св18), щодо застосування частини четвертої статті 1254 ЦК України у подібних правовідносинах.

У зазначених постановах Верховний Суд зробив висновок, що на підставі частини четвертої статті 1254 ЦК України нікчемний заповіт не відновлює чинність попереднього заповіту.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2021 за клопотання позивачки та її представника була призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експертів поставлено запитання: 1.Чи виконано рукописний текст на заповіті ОСОБА_5 від 07.02.2002 року на ім`я ОСОБА_14 (серія НОМЕР_1 ) та на заповіті ОСОБА_5 від 25.11.2016 року на ім`я ОСОБА_8 (серія НОМЕР_2 ) однією особою чи різними?; 2.Чи виконано рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_5 на заповіті ОСОБА_5 від 25.11.2016 року на ім`я ОСОБА_8 (серія НОМЕР_2 ) ОСОБА_5 чи іншою особою?

07.07.2021 Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз було надано повідомлення №1652 про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи у зв`язку з тим, що на вимогу експерта про надання оригіналів досліджуваних документів, а також оригіналів вільних зразків почерку та підписів ОСОБА_5 , максимально наближених до часу виконання досліджуваних документів, тобто за 2014-2017 р.р. в кількості 10-15 підписів та на 10-15 аркушах почерку такі надані не були, а тому експерт не має можливості дати висновок /а.с. 177-178/

Про призначення повторної експертизи жодна сторона у суду не клопотала.

Таким чином, покликання позивача, що ОСОБА_5 не підписувала заповіт від 25.11.2016, не підтверджено належними доказами.

Отже, судом встановлено, що заповіт ОСОБА_5 від 25.11.2016 за реєстровим №2348, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б. є дійсним, а тому відсутні правові підстави для відновлення чинності попереднього заповіту,

При цьому статтею 1254 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких чинність попереднього заповіту відновлюється. До цього переліку входять заповіти, нікчемність яких пов`язана з дефектом волі заповідача і не входять заповіти, нікчемність яких встановлена на підставі статті 1257 ЦК України.

З врахування наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 від 25.11.2016 за реєстровим №2348, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б., та визначення ОСОБА_1 додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 до задоволення не підлягають, так як заповіт від 25.11.2016 за реєстровим №2348 не є визнаний недійсним на підставі статей 225, 231 ЦК України, а тому відповідно до ст.1254 ЦК України оспорюваний заповіт є таким, що скасовує попередній, а саме заповіт ОСОБА_5 від 07.02.2002, а відтак у ОСОБА_1 відсутнє право на спадкування.

Між тим, суд звертає увагу на те, що згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає.

В обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 зазначила, що не була обізнана про смерть ОСОБА_5 .

Проте суд зазначає, що вказана позивачкою причина пропуску строку для прийняття спадщини, не може бути визнана поважною, оскільки не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення цих дій.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15.

Щодо позовної вимоги позивача визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. 22.10.2019 ОСОБА_3 серія НОВ 581392, зареєстроване в реєстрі за № 1347 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно з ст. 1296 ЦК, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Аналіз статті 1301 ЦК України дозволяє стверджувати, що до інших випадків, які встановлені законом, відноситься, зокрема, визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.

Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

Оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст. ст. 203, 215-236 ЦК.

У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7).

Визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним може лише суд.

Частиною другою статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці першої-п`ятої черг).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є двоєрідним братом померлої ОСОБА_5 , так як батько ОСОБА_5 ОСОБА_15 є рідним братом матері відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_16 , що підтверджується матеріалами досліджуваної спадкової справи № 11/2018.

ОСОБА_3 20.06.2018 звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 /а.с. 1 спадкової справи № 11/2018/.

22.20.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом. З даного свідоцтва встановлено, що спадкоємцем майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її двоюрідний брат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 1/2 ідеальної частки вкартири АДРЕСА_1 , яка належить померлій на праві власності.

Також ОСОБА_3 , на підставі його заяви від 10.12.2019, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. 10.12.2019 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме грошових вкладів з відповідними відсотками та всіма компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться в установах філії Львівске обласне управління АТ «Ощадбанк» у ТВБВ №10013/0330 на рахунку №9760/7756 (компенсація 1997 р.) сума залишку 1368,15 грн.; у ТВБВ №10013/0330 на рахунку №9760/12058 (компенсація 1997 р.) сума залишку 10787,30 грн., що належить спадкодавцю. Вартість спадкового майна становить 12155,45 грн. /а.с.110 спадкової справи № 11/2018/.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом /а.с. 6-7/.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Позивач, звертаючись до суду з вимогою визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, покликається на те, що ОСОБА_3 не доведено факту родинних відносин з ОСОБА_5 , а тому він не мав права на спадкування, однак вказані покликання спростовані відповідачем та матеріалами спадкової справи №11/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Між тим суд вважає, що наявні в матеріалах докази, а саме договір довічного утримання від 02.10.2006, довіреність ОСОБА_5 від 25.11.2016 та заповіт від 25.11.2016 свідчать про те, що померла ОСОБА_5 з 2006 року не мала наміру заповідати своє майно позивачці ОСОБА_1 .

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду справи судом обставини справи, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що доводи позивачки не знайшли свого підтвердження, а тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю та недоведеністю.

Згідно статті ст.141 ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача, тому понесені позивачем судові витрати на судовий збір не компенсуються у зв`язку із відмовою у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 19, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ковтун Людмила Богданівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 .

Третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна, адреса: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 4б/8.

Третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ковтун Людмила Богданівна, адреса: м. Львів, вул. Липинського, 3.

Повний текст рішення складено 27.07.2022.

Суддя: