печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року Печерський районний суд міста Києва в складі: головуючого - судді Волкової С.Я. за участю секретаря судових засідань Зінченко М.М., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

установив:

У жовтні 2020 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, із врахуванням заяви від 13.01.2021 р. просить стягнути 3 914,72 грн матеріальної шкоди, в тому числі: 678,12 грн інфляційних втрат, 334,00 грн 3% річних, 2 902,60 грн пені, 36 000,00 грн моральної шкоди, завданихДержавною казначейською службою України. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що у жовтні 2018 р. подав до Державної казначейської служби України заяву та виконавчий лист Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/888/17 для стягнення коштів в розмірі 5 000,00 грн з державного бюджету України; ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.05.2019 р. було задоволено заяву казначейської служби про зміну способу та порядку виконання судового рішення, тільки 30.12.2020 р. відповідач перерахував кошти по виконавчому листу.

Ухвалою суду від 26.10.2020 р. відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 03.12.2021 р. здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження у розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем Державою Україна в особі Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 15.02.2022 р. закрито підготовче провадження у справі.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1 , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Надані суду документи свідчать про те, що 09.10.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до Державної казначейської служби України із заявою про виконання судового рішення, долучив виконавчий лист Дарницького районного суду м. Києва, виданого 29.08.2018 р. у справі № 753/888/17, про стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн.

Державна казначейська служби України, керуючись пунктом 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 р. (далі - Порядок), ураховуючи, що за рішенням у справі № 753/888/17 шкоду заподіяно Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, листом № 5-10/2430-17232 від 23.10.2018 р. направила заяву ОСОБА_1 із виконавчим листом, виданим 29.08.2018 р. Дарницьким районним судом м. Києва, для здійснення заходів, передбачених Порядком. Лист обґрунтований тим, що згідно з виконавчим документом боржником визначено Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, у той час, як рішення у справі ухвалено на підставі статтей 56 Конституції України, 1167, 1173, 1174 ЦК України, які передбачають відшкодування шкоди безпосередньо за рахунок Держави, а не державного органу, тому зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві звернутись до суду із заявою про зміну порядку і способу виконання рішення суду відповідно до діючого законодавства, про що повідомлено ОСОБА_1 (а.с. 10).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.05.2019 р. у справі № 754/888/17 задоволено заяву Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, змінено спосіб та порядок виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2017 р. у справі № 754/888/17, а саме: стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна, стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особи незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 5 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с. 69).

Державна казначейська служби України листом № 5-11-11/2982 від 12.02.2020 р. повідомила ОСОБА_1 про те, що Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві листом № 14-01.5/8238 від 25.09.2019 р. на виконання пункту 37Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 р., направлено до Державної казначейської служби України пакет документів із виконавчим листом Дарницького районного суду м. Києва у справі № 754/888/17 та ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.05.2019 р., яка була одержана Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві 17.09.2019 р. за вх.№24303, що одержані казначейством 27.09.2019 р. за вх.№08-47570, тому у казначействі за бюджетною програмою 3504030 з 27.09.2019 р. обліковується виконавчий лист Дарницького районного суду м. Києва у справі № 754/888/17, питання щодо перерахування коштів буде розглянуто після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше (а.с. 11-12).

ОСОБА_1 ,звертаючись до суду із позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, свої вимоги обґрунтовує статтями 22, 23, 625, 1173, 1174 ЦК України, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Для відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Відсутність будь-якої із зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у виді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами.

Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд, проаналізувавши норми закону, зібрані у справі докази у їх сукупності, вважає, що у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав ОСОБА_1 відповідачем, завдання йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, ОСОБА_1 не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, відповідач Державна казначейська служби України діяв в межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог закону.

Між тим відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Крім того необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватися відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди, такого рішення позивачем суду не надано.

Суд знаходить помилковим посилання ОСОБА_1 на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», зокрема, на частину четверту статті 3, згідно якої перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів, тому, що означеним законом передбачено механізм виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу, державного підприємства, установи, організації, юридичної особи, примусова реалізація майна якого забороняється відповідно до законодавства, між тим поданий позивачем виконавчий лист у справі № 753/888/17, яким передбачено право на відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, виконувався на підставі Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 р., який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, боржником у даному випадку є саме держава. При цьому таким Порядком визначено, що безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється за черговістю надходження таких рішень.

Суд знаходить помилковим і посилання ОСОБА_1 на статтю 625 ЦК України, яка визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань, втім між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Державною казначейською службою України до ухвалення рішення про відшкодування шкоди не існувало будь-яких зобов`язань, спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, а отже до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

Керуючись статтями 6, 13, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 9, 56, 129-1 Конституції України, статтями 22, 23, 280, 549, 625, 1173, 1174 ЦК України, статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6 ).

Повне судове рішення складено 11.07.2022 р.

Суддя Волкова С.Я.