Справа №705/4944/16-ц
2/705/946/22

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді - Годік Л.С.

при секретарі судового засідання Заболотній Т.М.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із незаконного володіння. Зазначає, що згідно спадку по дублікату договору дарування № 2-1577 від 27.05.1994 р. йому та ОСОБА_2 належить в рівних долях квартира АДРЕСА_1 , який розташований на присадибній ділянці розміром 2035 кв.м.. Квартира має спільні конструктивні елементи під одним дахом. Будинок приватний багатоквартирний. Порядок користування земельною ділянкою встановлений рішенням Уманського міськрайонного суду від 02.07.2004 р.. Цим рішенням було передбачено, що земельна ділянка, зайнята житловою нерухомістю (квартирою АДРЕСА_2 ) і нежитловою нерухомістю (господарські будівлі), або їх частини знаходяться теж згідно договору дарування в рівноправному користуванні до моменту державної реєстрації окремого права власності, володіння, забудови, відання, управління та ін. За минулий період відповідач не набула жодного права щодо квартири, але само виділила свою частину і незаконно захопила її за рахунок його частини по приміщенням і землях під ними. Відбулося розкрадання. При загальній площі квартири 128,6 кв.м. і середній нормі кожного співвласника 64,3 кв.м., фактично частина квартири і земельної ділянки ОСОБА_2 , складає 74,1 кв.м. Порушений баланс спільного користування. Згідно ст. 355 ЦПК України, майно, що є у власності співвласників належить їм на праві спільної власності (спільне майно) і його поділ у відповідності з ст. 372 Кодексу відбувається за домовленістю між ними. Але ОСОБА_2 без відповідної правової підстави заволоділа спільним майном, здає у власних цілях в найом для одержання прибутків, змінила зовнішні і внутрішні межі квартири і порушила його права. Просить суд: витребувати у ОСОБА_2 повернути із незаконного володіння до спільного майна само виділену частину квартири АДРЕСА_3 і позбавити її права одноосібно володіння, користування і розпорядження цим майном; зобов`язати ОСОБА_2 50% усі доходів від використання не законно відчуженого спільного майна за час його володіння передавати співвласнику ОСОБА_1 з моменту відкриття провадження у справі; зобов`язати ОСОБА_2 відшкодувати співвласнику ОСОБА_1 завдану майнову та моральну шкоду через незручності з незаконним заволодінням спільного майна і обмеженим порядком користування; заборонити ОСОБА_2 порушувати права співвласника ОСОБА_1 , щодо використання квартири, як єдиного цілого спільного майна після проведення його в попередній стан та негайно відновити вільний доступ до спільних приміщень квартири.

В подальшому позивачем неодноразову збільшувалися позовні вимоги. Так відповідно до поданої позивачем 18.01.2022 року заяви про збільшення позовних вимог позивач просить суд визнати договір дарування від 27.05.1994 р. на нерухоме майно у спільній сумісній власності, що розміщене на земельній ділянці з цільовим призначенням по АДРЕСА_4 чинним без обмеження строку дії з дати його реєстрації; зобов`язати ОСОБА_2 передані самочинно майнові права по договору дарування від 29.08.2017 р. повернути до спільного майна попередніх власників за колишнім призначенням по АДРЕСА_4 ; припинити права власності ОСОБА_2 на спільне майно в повному обсязі по Договору дарування від 27.05.1994 р. в зв`язку з волевиявленню її і відмовою від майна з 29.08.2017 р.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовну заяву та збільшені позовні вимоги, просив їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, в поданій заяві на адресу суду 11.09.2017 року зазначила, що вона по справі є неналежним відповідачем, оскільки не являється власником частини житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою виданою приватним нотаріусом Роголь Г.І.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суддя вважає позовну заяву не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 27 травня 1994 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 та ОСОБА_1 1/3 частину житлового будинку в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м., що підтверджується договором дарування від 27.05.1994 року, посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Очеретяною В.В.

Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду від 02.07.2004 року визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованої по АДРЕСА_4 .

Як вбачається з довідки приватного нотаріуса Уманського міського нотаріального округу Роголь Г.І., 29 серпня 2017 року приватним нотаріусом був посвідчений від імені ОСОБА_2 договір дарування 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_4 облаті.

У поданій позовні заяві та в подальшому заяві про збільшення позовних вимог позивач ОСОБА_1 ставить вимоги до відповідача ОСОБА_2 та просить суд визнати договір дарування від 27.05.1994 р. на нерухоме майно у спільній сумісній власності, що розміщене на земельній ділянці з цільовим призначенням по АДРЕСА_4 чинним без обмеження строку дії з дати його реєстрації; зобов`язати ОСОБА_2 передані самочинно майнові права по договору дарування від 29.08.2017 р. повернути до спільного майна попередніх власників за колишнім призначенням по АДРЕСА_4 ; припинити права власності ОСОБА_2 на спільне майно в повному обсязі по Договору дарування від 27.05.1994 р. в зв`язку з волевиявленню її і відмовою від майна з 29.08.2017 р..

Позивач оспорює фактично договір Дарування стороною в якому він не являється.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів відповідачем ОСОБА_2 при розпорядженні (як зазначає позивач) своєю часткою нерухомого майна.

Звертаючись до суду з позовом позовні вимоги якого стосуються нерухомого майна, позивач не враховує, що відповідач ОСОБА_2 не являється його власником, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Роголь Г.І. № 649/01-16 від 30.08.2017 року.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак, таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 7, 10, 12, 13, 18, 81, 133, 141, 258-260, 263-265, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із незаконного володіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леся Сергіївна Годік