Справа № 444/3800/21
Провадження № 2/444/316/2022
УХВАЛА

про забезпечення позову

04 січня 2022 року суддя Жовківського районного суду Львівської області Олещук М. М., оглянувши та вивчивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю як колишнього подружжя та про поділ такого майна,-

ВСТАНОВИВ :

До Жовківського районного суду Львівської області звернулася із позовом ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю як колишнього подружжя та про поділ такого майна, а саме автомобіля марки «Шкода Октавія».

У цій справі позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить в порядку забезпечення позову до набрання рішенням суду законної сили, а у разі задоволення судом позовних вимог до повного виконання рішення суду, накласти арешт на усе рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти відповідача у справі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву мотивує тим, що відповідач під час шлюбу одноосібно та без її відома з метою незаконного привласнення її частки у спільно набутому майні відчужив своїй рідній сестрі ОСОБА_3 , яка є третьою особою в справі, з якою проживає за однією адресою, автомобіль марки «Шкода Октавія» під сьогоднішнім номером НОМЕР_1 .

Вважає, що зважаючи на її позовні вимоги, а також беручи до уваги те, що відповідач автомобіль спільним майном їх подружжя не визнає, є ризики в тому, що він буде ухилятися від виконання рішення суду, зокрема шляхом приховування, відчуження належного йому майна, а у разі задоволення її позовних вимог, відповідач змушений буде сплатити їй відповідну суму грошей.

За таких обставин, вважає, що необхідно вжити заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, учасники справи в судове засідання на розгляд заяви про забезпечення не викликалися, а тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Перевіривши доводи заяви, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

В пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» звернуто увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України в пунктах 4, 5 згаданої вище Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому, під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Отже, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 N9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Необхідно зазначити, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі статтею 81 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Так, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідача спрямовані на відчуження рухомого майна - а саме автомобіля марки «Шкода Октавія», тому не доведено, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того суд звертає увагу, що заявник, яка є позивачем у справі, просить накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно відповідача, його грошові кошти, при цьому предметом позовних вимог є автомобіль марки «Шкода Октавія», який позивач просить визнати спільним сумісним майном її та відповідача, поділити таке майно, виділивши даний автомобіль в натурі відповідачу та зобов`язати відповідача сплатити позивачу половину середньої ринкової вартості автомобіля станом на момент проведення відповідної експертизи.

При цьому позивачем не визначалася з власної ініціативи вартість автомобіля, в тому числі і за допомогою експертизи, проведеної на її замовлення.

Тобто заходи забезпечення позову на переконання суду є неспівмірними із заявленими позовними вимога.

Як встановлено з поданої позивачем заяви про забезпечення позову, така не містить доказів, існування обставин, які унеможливлять виконання рішення суду, в разі не вжиття, вказаних в заяві видів забезпечення позову. Зокрема, заява не містить доказів належності будь-якого рухомого та нерухомого майна, обґрунтування ризиків здійснення відповідачем будь-яких дій направлених на відчуження такого майна.

З урахуванням вище наведеного, беручи до уваги принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову необхідно відмовити.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність на даний час правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду із відповідною заявою про забезпечення позову в майбутньому в будь-який час протягом розгляду справи в суді.

Таким чином, перевіривши та оцінивши подані позивачем докази та врахувавши доводи її заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність належних правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.149-153, 259-260, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю як колишнього подружжя та про поділ такого майна шляхом накладення арешту на усе рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти відповідача у справі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання рішенням суду законної сили, а у разі задоволення судом позовних вимог до повного виконання рішення суду- відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 04.01.2021 року.

Суддя Олещук М. М.