Ухвала

Іменем України

25 липня 2022 року

м. Київ

справа № 335/7292/20

провадження № 61-6166ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Концерн «Міські теплові мережі»,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2021 року у складі судді Рибалко Н.І. та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 травня 2022 року у складі колегії суддів: Крилової О. В., Кухаря С. В., Онищенко Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Концерну «Міські теплові мережі» про відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що з 15 жовтня 2009 року по 27 травня 2019 року ОСОБА_1 працював на Концерні «Міські теплові мережі», у тому числі з 10 травня 2016 року на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду ділянки з обслуговування та експлуатації електроустаткування енергослужби ДТТЕ. 27 травня 2019 року позивача звільнено з роботи на підставі пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.

17 квітня 2020 року комісією Головного упраління (далі - ГУ) Держпраці у Запорізькій області складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, відповідно до якого встановлено основний діагноз: Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з початковими явищами зниження слуху І ступеня (перший ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (Н 90.5).

Згідно з актом хвороба виникла внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, які перевищують гранично допустимі рівні, під час роботи з ремонту та обслуговування електроустаткування та відсутності юридичних підстав для переводу на іншу роботу за станом здоров`я. Причина виникнення хронічного професійного захворювання: наявність на робочому місці електромонтера з ремонту та експлуатації електроустаткування Концерну «Міські теплові мережі» ОСОБА_1 шкідливих виробничих факторів.

Висновком Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 15 червня 2020 року позивачу встановлено 5 % втрати професійної працездатності, встановлена третя група інвалідності безстроково. Причина втрати професійної працездатності -професійне захворювання.

Позивач вважає, що виникнення професійного захворювання у нього викликане порушенням з боку відповідача його прав та зазначає, що факт виникнення у нього професійного захворювання є травматичною ситуацією, що завдає йому моральної шкоди. Внаслідок отриманого професійного захворювання він вимушений був проходити чисельні медичні огляди, та обстеження, медико-соціальні експертні комісії тощо, що його професійне захворювання, яке виражається у послабленні слуху, викликає незручності для нього у сприйнятті інформації, спілкуванні з людьми та світом, що він відчуває дискомфорт та соромиться такої вади органів слуху.

Посилаючись на вищезазначене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану професійним захворюванням у розмірі 1 000 000,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 02 травня 2022 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Концерну «Міські теплові мережі» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

ОСОБА_1 04 липня 2022 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 травня 2022 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом із касаційною скаргою заявник подає заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, яку обґрунтовує тим, що копію постанови Запорізького апеляційного суду від 02 травня 2022 року отримав 06 червня 2022 року. На підтвердження зазначеного заявник надає копію конверта апеляційного суду із трек номером 775 та копію супровідного листа про направлення заявнику постанови.

Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2021 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 02 травня 2022 року, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наданими до касаційної скарги доказами підтверджено, що заявник дійсно отримав копію постанови апеляційного суду 06 червня 2022 року та звернувся з касаційною скаргою 04 липня 2022 року.

Як на підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, зокрема неврахування правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Зокрема, ОСОБА_1 зазначив, що погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, разом із тим, вважає визначений судами розмір замалим та таким, що не відповідає тяжкості та тривалості моральних страждань.

Зазначає, що суд першої інстанції, визначаючи розмір шкоди, виходив із того, що ступінь втрати працездатності складає 5 %, проте вже після звернення з позовом рішенням МСЕК від 22 листопада 2021 року йому визначено 15% втрати працездатності безстроково. Медичним висновком Центральної ЛЕК ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю. І. Кундієва НАМН України» від 29 вересня 2021 року встановлено прогресування у ОСОБА_1 захворювання та визначено діагноз - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, ІІ ступені. Проте, апеляційним судом не надано оцінку зазначеним доказам.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до наказу про прийняття на роботу від 15 жовтня 2009 року № 869 з 15 жовтня 2009 року ОСОБА_1 працював на Концерні «МТМ», відповідно до наказу про переведення на іншу роботу від 06 травня 2016 року № 374 з 10 травня 2016 року позивач займав посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду ділянки обслуговування та експлуатації електроустаткування енергослужби ДТТЕ Філії Концерну «МТМ» Вознесенівського району. Наказом від 27 травня 2019 року № 545 про припинення трудового договору у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (пункт 2 статті 40 КЗпП) позивача звільнено з Концерну «МТМ». Загальний стаж роботи на підприємстві складає 9 років 7 місяців.

За даними інформаційної довідки Головного управління Держпраці у Запорізькій області про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) від 13 січня 2020 року (пункти 7, 8, 9), ОСОБА_1 з 25 квітня 2003 року по 09 жовтня 2009 року (6 років 6 місяців) працював у Відкритому акціонерному товаристві (далі - ВАТ) «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», на робочому місці були наступні шкідливі фактори виробництва: луги їдкі, шум. Час дії хімічних речовин на робочому місці - 80%, шуму - 100%, рівень шуму на робочому місці електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування цеху пиловловлювання і виробництва фтористих солей встановлений 88.1дБА при ГДР - 80дБА, перевищення на 8.1дБА.

На робочому місці електромонтера з ремонту та обслуговуванню електроустаткування філії Концерну «МТМ» Вознесенівського району, згідно атестації робочих місць, встановлений рівень шуму у 2009 році 82дБа при ГДР - 80 дБА, перевищення на 2 дБА, встановлений рівень шуму у 2014 році 83дБа при ГДР - 80 дБА, перевищення на 3 дБА в опалювальний період з жовтня по квітень.

17 квітня 2020 року комісією Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області складено акт розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 (далі - акт).

За даними акта при зверненні позивачем до Комунально установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради Клінікою професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю. І. Кундієва НАМН України» позивачу встановлено основний діагноз хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з початковими явищами зниження слуху І ст. (першого ст.), позивач має супутні діагнози.

Відповідно до пункту 18 акта причиною виникнення професійного захворювання: є наявність на робочому місці електромонтера з ремонту та обслуговуванню електроустаткування філії Концерну «Міські теплові мережі» ОСОБА_1 шкідливих виробничих факторів: на дільниці з обслуговування та експлуатації електроустаткування енергослужби ДТТЕ - шуму - 80,4-83 дБА при гранично-допустимому рівні - 80 дБА.

Висновком МСЕК від 15 червня 2020 року позивачу встановлено 5 % втрати професійної працездатності, встановлена третя група інвалідності безстроково. Причина втрати професійної працездатності - професійне захворювання.

Частиною третьою статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про охорону праці», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Конституційний Суд України у рішенні від 27 січня 2004 року у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування пункт 4.1) зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіює йому моральні та фізичні страждання.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була співмірною цій шкоді.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з Концерна «МТМ» на користь ОСОБА_1 , суди виходили з принципів розумності та справедливості, враховуючи фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у життєвих стосунках позивача.

Також судами враховано, що ОСОБА_1 внаслідок травми зазнав стійкої втрати професійної працездатності на рівні 5 %, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вказана травма отримана внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, які перевищують гранично допустимі рівні.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 30 000,00 грн.

Посилання заявника в касаційній скарзі, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц, відповідно до якого суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді є необґрунтованими, оскільки висновки судів, у справі, яка переглядається, з урахуванням установлених у ній обставин не суперечать цій постанові, зокрема в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції мотивовано свої висновки щодо визначення розміру моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги про те, що розмір стягнутої судами моральної шкоди є заниженим та не відповідає ступеню моральних страждань, які зазнав позивач, не є підставою для скасування судових рішень, в яких наведені мотиви визначення розміру шкоди, а суд касаційної інстанції не має процесуальних повноважень переоцінювати докази.

Узагальнюючи наведене, необхідно дійти висновку, що доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, дослідження та оцінки доказів, що є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Враховуючи те, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, тоді як Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, колегія судів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2021 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 02 травня 2022 року.

У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 травня 2022 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак