Справа № 522/3602/21
Провадження № 2/522/1723/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

30 червня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря Звонецької І.М.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання недійсним умов надання кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В:

02 березня 2021 року представник позивача АТ «Такскомбанк», звернувся до Приморського районного суду м. Одеса з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 01.03.2016 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 укладено Заяву - договір № 303/2308486-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з встановленням Кредитного ліміту).

Відповідно до Умов надання та обслуговування Кредитної лінії та предметом договору є надання позивачем позичальнику грошових коштів на наступних умовах відновлювальної кредитної лінії:

- встановлена сума кредитного ліміту - 100 000, 00 грн.;

- строк користування - 365 днів з автоматичною пролонгацією на такий самий строк;

- проценти за користування кредитом (згідно тарифів): 55 %.

Штраф за прострочення обов`язкового мінімального платежу - 100 грн. за кожен факт прострочення платежу.

Цільове призначення кредиту - на рефінансування діючих кредитів.

Згідно з п. З розділу 1 Кредитного договору позичальник погодився з тим, що розмір та строк дії, процентна ставка, розмір ліміту, розмір мінімального платежу та інші умови щодо банківської кредитної картки та кредиту залежить від типу обраного пакету послуг та кредитного продукту.

Позичальник надав свою згоду на те, що Кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку згідно внутрішніх нормативних документів Банку. Підписанням даної Заяви засвідчив про пряму і безумовну згоду щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком (абз. 4 п. З р. 1 Кредитного договору).

Кредитні кошти Відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, шо підтверджується відповідною Випискою. Отже Кредитодавеиь. свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі.

В подальшому Відповідач перестав виконувати умови Кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту та процентах.

Як наслідок, станом на 27.01.2021 р. заборгованість за Кредитним договором, становить 127 724,66 грн., з яких:

59 654,87 гривень - основного боргу (в т.ч простроченого).

54 745,69 гривень заборгованість за відсотками ( в т.ч. прострочені)

13 124,1 гривень - заборгованість за комісією (в т.ч прострочена).

200 грн. - штраф

що підтверджується відповідним Розрахунком заборгованості по кредитному договору та Виписками.

Таким чином, Позичальником було грубо порушено умови Кредитного Договору, Умови надання та обслуговування Кредитної лінії, а також норми чинного законодавства.

Ухвалою суду від 16 березня 2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

23 березня 2021 року від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без присутності позивача.

09 серпня 2021 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла зустрічна позовна заява про визнання недійсними умов кредитного договору № 303/2308486- СК від 01.03.2016 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 .

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 підтвердила факт укладання Договору № 303/2308486-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки.

ОСОБА_1 вказує, що згідно Умов надання та обслуговування Кредитної лінії, що являє собою Додаток 1 до заяви-договору № 303/2308486-СК, кредитна лінія надається а споживчі цілі. Обов`язок зі сплати комісії та встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором, ОСОБА_1 вважає несправедливою умовою Договору, яка суперечить ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому просить суд визнати вказану умову недійсною з моменту укладення договору.

Ухвалою Приморського районного суду м .Одеси від 30 вересня 2021 року вирішено позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання недійсним умов надання кредитного договору - залишити без руху.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року вирішено зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк про визнання недійсним умов надання кредитного договору прийняти до розгляду.

Перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, прийняти до спільного розгляду з первісним позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

20 грудня 2021 року від Акціонерного товариства «Таскомбанк» до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву про визнання недійсними умов надання кредитного договору. Відповідно до вказаного відзиву, відповідач за зустрічним позовом просить суд відмовити в задоволенні зустрічного позову, первісний позов задовольнити.

Ухвалою Приморського районного суду від 13 січня 2022 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

17 травня 2022 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Від представника позивача до суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2022 року клопотання задоволено, однак через проведення у зазначений час іншого судового засідання, провести судове засідання по вказаній справі в режимі відеоконференції у заздалегідь встановлений час не виявилось можливим.

При вирішенні питання про відкладення розгляду справи, суд керується висновками які викладені у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

В судове засідання призначене на 30.06.2022 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомленні належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд встановлює, що сторонами надано до суду всі необхідні докази для ухвалення законного і обгрунтованого рішення, а тому з метою здійснення правосуддя межах розумних строків, суд вбачає за можливе розглянути справу вирішивши спір по суті не відкладаючи розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Частиною 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6Конвенціїпрозахист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ТАСКОМБАНК» було укладено договір № 303/2308486-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки зі встановленням кредитного ліміту з Додатком №1 до нього.

З Додатку №1 до заяви-договору № 303/2308486-СК вбачається, що в даному додатку прописано умови надання та обслуговування кредитної лінії, а також наявні підписи позивача та представника ПАТ «ТАСКОМБАНК». Також Додаток №1 містить графік платежів, розрахунок сукупної вартості кредитного ліміту та реальної процентної ставки за користування кредитним лімітом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно норми ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та міра відповідальності кредитора поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З Додатку №1 до заяви-договору № 303/2308486-СК вбачається, що в даному додатку прописано умови надання та обслуговування кредитної лінії, а також наявні підписи позивача та представника ПАТ «ТАСКОМБАНК». Також Додаток №1 містить графік платежів, розрахунок сукупної вартості кредитного ліміту та реальної процентної ставки за користування кредитним лімітом.

Суд звертає увагу що в таблиці графіку наявні показники «платежі за надані сукупні послуги».

Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредитному договору № 303/2308486-СК від 01.03.2016 року укладеному з позичальником ОСОБА_1 вбачається, що відповідач перестав виконувати умови Кредитного договору по погашенню тіла кредиту та відсотківзгідно умовленого графіку, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість з Кредитним договором.

Як наслідок, станом на 27.01.2021 р. заборгованість за Кредитним договором становить 114400,56 грн., що складається з

59 654,87 гривень - основного боргу (в т.ч простроченого) та 54 745,69 гривень заборгованість за відсотками ( в т.ч. прострочені), що підтверджується відповідним Розрахунком заборгованості по кредитному договору та Виписками.

Враховуючи, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Таскомбанк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 114400,00 грн. ( 59 654,87 гривень - основного боргу (в т.ч простроченого) та 54 745,69 гривень заборгованість за відсотками ( в т.ч. прострочені) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач звертається з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 13124,1 грн. та штрафу 200 грн.

Щодо розміру комісії позивачем наданий Розрахунок суми заборгованості комісії за кредитним договором. В таблиці розрахунку в розділі «% комісій» зазначений постійний розмір 1%.

З приводу стягнення з відповідача заборгованості за комісією та штрафу суд зазначає наступне.

Суд встановив, що у Заяві-договорі № 303/2308486-СК та додатку № 1 Додатку №1 до заяви-договору № 303/2308486-СК ( з «Графіком платежів») підписаному сторонами договору умови щодо сплати комісії та споживачем взагалі не зазначено. У розділі «платежі за надані сукупні послуги» - будь-який процент, а зокрема 1% сторонами не встановлений. Будь-який платіж під назвою «комісія» також у підписаних сторонами договорі та додатку відсутні.

До того ж, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

За змістом ч.2 ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Таким чином, за наданим позивачем доказами укладення договору про надання банківських послуг, між сторонами в письмовому вигляді не досягнуто згоди щодо розміру, комісії, штрафів оскільки зазначені складові договору не містять підпису відповідача.

За таких обставин суд приходить до висновків, що наданий позивачем Витяг з публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб які містяться в матеріалах даної справи, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Заяві-договорі позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Дані висновки суду цілком узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019р. по справі №342/180/17, в яких зокрема зазначено, що визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Зазначена правова позиція міститься також постановах Верховного суду від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15), у постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, у постанові від 07.05.2020р. у справі №127/14769/16-ц, у постанові від 22.07.2020р. у справі №127/23009/16-ц, у постанові від 27.07.2020 року по справі №188/1815/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Суд зазначає, що з урахуванням приписів ч.6 ст.81 ЦПК України, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді стягнення комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, позивачем належним чином не підтверджено щодо існування за вказаним кредитним договором штрафу та комісії, а отже суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за штрафом та комісією, тому в цій частині позову суд відмовляє.

Щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання недійсним умов надання кредитного договору суд встановлює наступне.

Згідно з ч.ч. 1-3, 5, ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Досліджуючи умови договору по зустрічній позовній заяві про визнання умов договору недійсними, суд встановлює, що Постановою Одеського апеляційного від 08 квітня 2021 року по справі № 522/15225/19 вже надана оцінка умовам договору, що оформлені у заяви-договору № 303/2308486-СК та Додатку №1 до заяви-договору № 303/2308486-СК ( з графіком платежів).

Відповідно до вказаної Постанови, судом зроблено висновки, що «з Додатку №1 до заяви-договору № 303/2308486-СК вбачається, що в даному додатку прописано умови надання та обслуговування кредитної лінії, а також наявні підписи позивача та представника ПАТ «ТАСКОМБАНК». Також Додаток №1 містить графік платежів, розрахунок сукупної вартості кредитного ліміту та реальної процентної ставки за користування кредитним лімітом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг") до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Тобто, відповідно до вищезазначених положень позивач не була позбавлена можливості відмовитися від Договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно цього договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте у вказаний строк вона від договору не відмовлялася, жодних заперечень щодо його змісту не висловлювала, що свідчить про її згоду з умовами укладеного договору.

Апеляційний суд враховує, що банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили істотні умови договору, ОСОБА_1 особистими підписами засвідчила, що вона погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними, та погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання кредитного договору від 01 березня 2016 року недійсним»

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином суд встановлює, що питання про визнання недійсним кредитного договору від 01.03.2016 року № 303/2308486-СК та його умов вже досліджувалося та вирішено Постановою Одеського апеляційного від 08 квітня 2021 року. Враховуючи що у визнанні недійсним кредитного договору від 01.03.2016 року № 303/2308486-СК відмовлено Постановою Одеського апеляційного від 08 квітня 2021 року, суд відмовляє в задоволенні вимог зустрічної позовної заяви про визнання недійсним окремих умов Договору № 303/2308486-СК від 01.03.2016 року.

Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 2033,9 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст..2, 4, 5, 12, 13, 19, 44, 81, 131, 141, 263-265, 268, 272, 273-276, 280-284 ЦПК України, ст.207, 610, 627-629, 638, 525, 526, 536, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд -,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання недійсним умов надання кредитного договору- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» кредитну заборгованість у розмірі 114400,56 грн.

В іншій частині позову відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання недійсним умов надання кредитного договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» сплачений судовий збір у розмірі 2033,9 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, згідно ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 11.07.2022 року.

Суддя А.В. Науменко

30.06.22