Справа № 2-3090/11
Провадження № 6/0203/12/2022
УХВАЛА

28 січня 2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

за участі:

представника заявника (боржника) Зарвій Р.Л.,

приватного виконавця Вірка С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко Сергій Григорович, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

встановив:

02.12.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 (далі заявник, відповідач) з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко Сергій Григорович, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», в цивільній справі № 2-3090/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій заявник просить суд:

- визнати виконавчий лист від 27.06.2012 року, виданий Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 2-3090/11, таким, що не підлягає виконанню;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір.

В обґрунтування вимог заяви заявник зазначила, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2011 року, цивільна справа № 2-3090/11, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № CNL-300/0022/2007 від 19.01.2007 року в сумі 276917,00 грн. При цьому 27.06.2012 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист № 2-3090/11, яким з відповідача ОСОБА_1 було стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором CNL-300/0022/2007 від 19.01.2007 року в розмірі 34938,24 доларів США, що еквівалентно 276917,00 грн, з яких: 24440,90 доларів США, що еквівалентно 193716,13 грн заборгованість за кредитними коштами; 2751,53 доларів США, що еквівалентно 21808,35 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 7745,81 доларів США, що еквівалентно 61392,52 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань; строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 09.12.2012 року.

Як зазначив заявник, 29.06.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області постановою № 65925218 відкрив виконавче провадження, а також прийняв постанови про стягнення з боржника основної винагороди та арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення, а 08.11.2021 року було накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, заявник вважає виконавчий лист від 27.06.2012 року, виданий Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, справа № 2-3090/11, є таким, що не підлягає виконанню. Оскільки, на думку заявника, відсутні як в електронній формі в автоматизованій системі виконавчого провадження, так і в паперовій формі, відомості, які підтверджують відкриття, зупинення виконавчого провадження, повернення стягувачу виконавчого листа від 27.06.2012 року, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, справа № 2-3090/11, у період з 27.06.2012 року по 13.04.2016 року включно.

Отже, заявник вважає, що відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що існують підстави для переривання строків згідно з Законом України «Про виконавче провадження». Відтак виконавчий лист від 27.06.2012 року, виданий Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, справа № 2-3090/11, є таким, що не підлягає виконанню через пропущення строку його виконання.

Тому заявник звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2021 року, судову справу за заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, № 2-3090/11, провадження № 6/0203/219/2021, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М.

Ухвалою суду від 08.12.2021 року було повернуто без розгляду заяву заявника про зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 65925218 в цивільній справі № 2-3090/11.

Ухвалою суду від 08.12.2021 року було прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та призначено заяву до розгляду у судовому засіданні.

У судове засідання, призначене на 28.01.2022 року, з`явились заявник та приватний виконавець.

Представник стягувача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши думки учасників справи, які з`явились у судове засідання, на підставі ст.ст. 128, 223, 432 ЦПК України розглянув заяву за відсутності представника стягувача.

У судовому засіданні представник заявника підтримав заяву та просив суд задовольнити її у повному обсязі, підстави звернення заявника до суду з заявою пояснив суду таким чином, як про це зазначено вище.

Також представник заявника зазначив, що немає даних про те, що в реєстрі зареєстровано виконавче провадження, відсутні дані про реєстрацію першого виконавчого провадження, паперові документи знищені. Представник заявника акцентував увагу суду на тому, що електронний документообіг Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень офіційно фактично запроваджено з 2011 року. Виконавчий лист було видано у 2012 році та 1 (один) рік виконавче провадження не виконувалось, а упродовж 2012 2016 років не вносились дані щодо реєстрації виконавчого листа. У виконавчому листі є печатки за 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік і одразу ж 2020 рік, тобто, як вважає представник заявника, жодних дій щодо виконання виконавчого листа не виконувалось, а строк для виконання рішення суду 3 (три) роки. Натомість невідомо де перебував виконавчий лист у період з 2015 року по 2020 рік.

Отже, як пояснив представник заявника, підставою для його звернення до суду з заявою є інші причини, а саме: порушення порядку переривання строків, визначеного Законом України «Про виконавче провадження», бо виконавче провадження не було зареєстроване в АСВП з моменту його прийняття та до моменту його повернення стягувачу.

Тому представник заявника просив суд задовольнити заяву у повному обсязі.

Приватний виконавець заперечував проти задоволення заяви боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий документ був виданий 27.06.2012 року, а строк пред`явлення його до виконання вказано 09.12.2012 року. При цьому, як пояснив приватний виконавець, пред`явлення виконавчого листа до виконання переривається та обліковується після повернення виконавчого документа стягувачу, тобто такий строк переривався 20.12.2013 року та почав збігати 20.12.2014 року, останнє повернення виконавчого листа датовано 17.12.2020 року. За нормами нового Закону України «Про виконавче провадження», строк пред`явлення виконавчого документа до виконання 3 (три) роки.

З огляду на це, приватний виконавець вважає, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не був пропущений стягувачем, а боржник лише затягує виконання виконавчого документа.

Тому приватний виконавець заперечував проти задоволення заяви у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні заяви боржника.

Суд, заслухавши пояснення та думки представника заявник та приватного виконавця, проаналізувавши норми ЦПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28.11.2011 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська (суддя Казак С.Ю.) було ухвалено рішення в цивільній справі № 2-3090/2011 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким було задоволено позов в повному обсязі та стягнуто з відповідачки ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CNL-300/0022/2007 від 19 січня 2007 року в розмірі 34938,24 доларів США, що еквівалентно 276917 грн., з яких: 24440,90 доларів США, що еквівалентно 193716 грн. 13 коп. заборгованість за кредитними коштами; 2751,53 доларів США, що еквівалентно 21808 грн. 35 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 7745,81 доларів США, що еквівалентно 61392 грн. 52 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Вказане вище рішення суду від 28.11.2011 року набрало законної сили станом на 09.12.2011 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 09.12.2012 року, виконавчий лист видано 27.06.2012 року.

Виконавчий лист представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було видано 05.07.2012 року, відповідно до заяви від 22.06.2012 року.

Виконавчий лист містить відмітки про таке: 20.12.2013 року завершено на підставі п. 3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення не проводилось, виконавчий збір не стягнуто; 29.12.2014 року п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; 27.10.2015 року п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; 17.12.2020 року п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

За відомостями з витягу із спеціального розділу АСВП, станом на 27.01.2022 року виконавчий лист № 2-3090/11 від 27.06.2012 року перебував на виконанні та виконавчі провадження №№ 33974686, 45045084, 48579366 були завершені поверненням виконавчого листа стягувачу.

29.06.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Вірком Сергієм Григоровичем було розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого листа № 2-3090/11, виданого 27.06.2012 року, ВП № 65925218.

Суд зазначає, що відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, та з виконанням боржником судового рішення.

Так, підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Відповідно до положень статей 599, 600, 601, 604, 605, 606, 607, 608 609 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином , переданням відступного , зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання, смертю фізичної особи, ліквідацією юридичної особи.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 755/15479/15-ц, від 11.07.2019 року у справі № 910/8665/17, які на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються судом.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», у зв`язку з відсутністю чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так и частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так и часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, як було встановлено судом, за відомостями з виконавчого листа, виконавчі провадження щодо його примусового виконання були завершені, а виконавчі листі повернуті стягувачу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV (в редакції, чинній станом на момент повернення виконавчого листа стягувачу), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV (в редакції, чинній станом на момент повернення виконавчого листа стягувачу), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV (в редакції, чинній станом на момент повернення виконавчого листа стягувачу), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (в редакції, чинній станом на момент повернення виконавчого листа стягувачу), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У пілотному рішенні у справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року Європейський суд з прав людини вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду" .

У справі "Soering vsUK" [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Аналіз викладеного вище дає суду підстави для висновку про те, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі ЦПК України. Натомість ЦПК України не передбачає підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом. Разом з тим, за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що нею чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого її обов`язок як боржника припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.

Так, заявлена заявником як інша причина для визнання виконавчого листа до виконання відсутність відомостей про реєстрацію виконавчого листа в АСВП, не є підтвердженням виконання боржником рішення суду, яке набрало законної сили, як і не свідчить про помилковість видачі виконавчого листа до виконання з процесуальних підстав. Тим більше, що виконавчий лист повертався стягувачу без виконання з визначених Законом України «Про виконавче провадження» підстав, що свідчать про неможливість виконання рішення суду в примусовому порядку. Тобто станом на момент звернення заявника до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, рішення суду, яке набрало законної сили залишається невиконаним.

Таким чином, аргументи заявника щодо наявності правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є безпідставними та не беруться судом до уваги.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 258-260, 353, 432 ЦПК України, суд,

Ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко Сергій Григорович, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 04.02.2022 року.

Суддя Ф.М. Ханієва