ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 623/4367/21 Номер провадження 22-ц/814/1568/22Головуючий у 1-й інстанції Одарюк М.П. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2

на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 грудня 2021 року, ухвалене суддею Одарюком М.П.,повний текст рішення складено - 02 грудня 2021 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Ізюмський міський відділ державної реєстрації актів в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Орган опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області, про встановлення факту батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

01листопада 2021 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Ізюмський міський відділ державної реєстрації актів в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Орган опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області, звернулася до суду з заявою про встановлення факту батьківства.

Заява мотивована тим, що у вересні 2005 року ОСОБА_1 познайомилася з ОСОБА_3 , з грудня 2006 року стали разом проживати і вести спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина, що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 , виданим Гірницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області 06 серпня 2010 року. Актовий запис про народження сина із зазначенням відомостей про батька виконано відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. «По батькові» дитини було записано за дорученням заявника на підставі від імені його біологічного батька ОСОБА_4 . Дії з реєстрацією шлюбу постійно відкладалися і вирішили зробити це перед тим, як син піде до школи, але у зв`язку з початком військових дій у країні реєстрацію шлюбу знову відклали. Заявник та її син були зареєстровані за однією адресою з батьками ОСОБА_3 - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , на підтвердження чого заявником додано свідоцтво про народження ОСОБА_3 , копії паспорта його батька, свідоцтва про зміну прізвища ОСОБА_6 на ОСОБА_5 , довідки про взяття на облік ОСОБА_2 , що також підтверджується і копією особового рахунку от 26.06.2020 року про склад сім`ї. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується актовим записом про смерть № 04 від 02 червня 2021 року, виданим Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). За життя ОСОБА_3 визнавав себе батьком малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вони мешкали однією сім`єю, він повністю забезпечував сім`ю матеріально, займався вихованням сина. Заявник вказує, що встановлення факту батьківства необхідного для того, щоб ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (батьки померлого ОСОБА_3 ) мали родинні зв`язки з онуком не тільки формально, але і юридично, а онук отримав б спадщину в разі їх смерті.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 грудня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Ізюмський міський відділ державної реєстрації актів в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Орган опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області, про встановлення факту батьківства - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що що заявник не надала належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували, що померлий за життя визнавав її сина ОСОБА_7 своїм, також враховуючи відсутність доказів щодо кровного споріднення та достовірність біологічного походження ОСОБА_7 від померлого, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви. Зокрема, суд першої інстанції виходив з того, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути лише висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права, згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогодні - це єдиний метод точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії справ. Враховуючи обставини справи, характер правовідносин, в яких виник спір, суд першої інстанції визнав, що встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Матеріали справи не містять доказів щодо спорідненості ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , висновок судово-біологічної експертизи відсутній. Копія нотаріально засвідченої заяви свідка ОСОБА_8 не є беззаперечною підставою для встановлення факту визнання батьківства за відсутності інших належних та допустимих доказів, що достовірно засвідчують походження дитини від певної особи. Суд не взяв до уваги надані заявником світлини на підтвердження факту батьківства ОСОБА_3 , так як з них неможливо дійти висновку щодо біологічного походження малолітнього ОСОБА_7 від померлого. Сам факт підтримання заявником з померлим особистих стосунків, про які зазначила вона у поданій до суду заяві, не може бути покладений в основу визначення біологічного походження ОСОБА_7 від померлого. Достовірних доказів визнання ОСОБА_3 за життя свого батьківства щодо ОСОБА_7 не встановлено. Інших обставин, які б давали суду підстави зробити висновок про доведеність вимог заяви, не встановлено. Крім цього, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_7 народився у 2008 році, а ОСОБА_3 помер у 2018 році, тобто майже через 10 років після народження дитини, що є достатнім строком для оформлення всіх документів щодо визнання батьківства, проте, такі дії у добровільному порядку виконані не були, що свідчить про спірний характер ставлення померлого до факту свого батьківства.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги докази спільного проживання фактичної сім`ї сина, що підтверджується копією особового рахунку про склад сім`ї від 26.06.2020 року, в якому заявник записана як невістка, а її син як онук. Судом мне надана оцінка відеодоказам, які доводять спільне проживання заявника з ОСОБА_3 і його визнання дитини своїм сином. Суду в якості доказу надано фото, на якому заявник вагітна, фото коли привезли дитину з полового будинку у квартиру, у якій прожили три роки і в ній зроблені надані суду фото батька з дитиною, батько дитини був присутній на днях її народження. Суд не взяв до уваги те, що дитина називала ОСОБА_3 батьком, а його батьків - дудусем і бабусею. Також зазначає, що заявник є сиротою, яка навчалася безкоштовно в інституті і отримувала відповідну пенсію, вважала, що укладення шлюбу позбавить її пільг. Вказує, що визнання ОСОБА_3 батьком дитини є необхідним із 4-х підстава, у тому числі і для отримання родинного зв`язку дитини з родичами батька не тільки формально, але й юридично, оскільки заявник як сирота не має родичів, то її син може залишитися один і без кровних родичів по лінії батька.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 80).

Із копії свідоцтва про народження ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , вбачається, що його матір`ю є ОСОБА_1 , батьком - ОСОБА_3 (а.с. 79).

Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частин першої статті 135 СК України (а.с. 91- 92).

В якості доказів на підтвердження батьківства ОСОБА_3 заявником надано копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_8 , який в заяві вказує, що більше 10 років знайомий з ОСОБА_1 як цивільною дружиною ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Проживав з цією сім`єю в одному будинку, бачив, що ОСОБА_3 вважав ОСОБА_7 свої рідним сином, любив його, піклувався про нього, приводив його до дитячого садочка, а потів - до школи (а.с. 90).

Крім цього, заявником надано ряд фотографій, на яких зображені ОСОБА_3 із дитиною та жінкою, зовні схожою на заявника (а.с. 94-117).

Заявник стверджує, що батьком ОСОБА_7 є ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом заяви є визнання померлого ОСОБА_3 батьком ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_1 ; зобов`язати відділ реєстрації актів громадського стану м. Ізюм міськрайонного управління юстиції внести зміни в книгу реєстрації народжень - актовий запис №71 від 06.08.2010 року про народження ОСОБА_7 , змінивши прізвище дитини на ОСОБА_9 , а також внести запис про батька ОСОБА_3 .

Згідно ч. 1,2,3 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

У заяві заявник вказує, що актовий запис про народження сина із зазначенням відомостей про батька виконано відповідно до имо ч. 1 ст. 135 СК України.

Як вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьком є ОСОБА_10 (а.с. 13).

Згідно ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції послався на те, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При цьому, підставами для відмови у задоволенні заяви суд першої інстанції вказав на відсутність доказів щодо спорідненості ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , а саме висновку судово-біологічної експертизи, тобто, щодо кровного споріднення та достовірність біологічного походження ОСОБА_7 від померлого, а також існування за життя померлого спірного ставлення до факту свого батьківства відносно дитини.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, передбачені ч. 2 ст. 128 СК України, можуть підтверджуватись різними доказами. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, згідно із якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 724/597/18 (провадження № 61-6567св19).

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, у тому числі висновку судово-генетичної експертизи.

Отже, посилання суду першої інстанції на відсутність у справі висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, як на категоричну підставу відмови у задоволенні заяву, є порушенням вимог ЦПК України, оскільки заявником надані інші докази у справі, яким суд першої не дав належної правової оцінки, що вплинуло на ухвалення незаконного рішення.

Зокрема, по справі вбачається, що заява про встановлення факту батьківства пред`явлена до суду та підписана безпосередньо представником заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка є матір`ю померлого ОСОБА_3 . У заяві вказано, що встановлення цього факту заявнику необхідно як пам`ять сина про батька, для зміни актового запису про народження дитини, для отримання родинних зв`язків сина з родичами батька не тільки формально, але і юридично. Також заява містить посилання на те, що батьки ОСОБА_3 втратили старшого сина, інших онуків не мають.

Зазначене свідчить про відсутність спору між заявником ОСОБА_1 та батьками померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з приводу питань батьківства померлого сина відносно дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Колегія суддів на підставі викладеного приходить до висновку про те, що з урахуванням фактичних обставин даної справи та з урахуванням відсутності спору з приводу походження дитини відсутність висновку судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи при наявності у справі інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту батьківства померлого ОСОБА_3 не може бути категоричною підставою для відмови у задоволенні заяви.

На підтвердження вимог заяви про встановлення факту батьківства представником заявника надані фото (а.с. 27 -63, 94-117), на яких зображені померлий ОСОБА_3 з хлопчиком у маленькому віці та більш дорослому на відпочинку, вдома тощо. Фото вказують на теплі та гарні стосунки чоловіка та дитини. Також є фото дідуся та бабусі з дитиною у малому та старшому віці.

Суд першої інстанції не взяв до уваги ці фото як докази факту батьківства ОСОБА_3 з тих підстав, що з них неможливо дійти висновку щодо біологічного походження малолітнього ОСОБА_7 від померлого.

Однак, колегія суддів, оцінюючі надані докази (фото) приходить до висновку про те, що ці докази у розумінні ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України є належними та достатніми, оскільки вони відображають спілкування ОСОБА_3 з дитиною з маленького віку і до старшого, вказують на родинне ставлення один до одного.

Представником заявника в якості доказу надано копію особового рахунку про склад сім`ї ОСОБА_2 від 26.06.2020 року, засвідчену ДК «Донбасгаз» (а.с. 88), в якій власником житла вказана ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - невістка, ОСОБА_7 - онук, ОСОБА_5 - чоловік, що вказує на спільну реєстрацію та спільне проживання вказаних осіб.

Крім цього, колегія суддів зауважує, що встановлення факту батьківства буде сприяти якнайкращим інтересам малолітньої дитини, оскільки, як вказує представник заявника, хлопчик називав ОСОБА_3 батьком, а його батьків - дідусем та бабусею.

Згідно підпунктів 2.13.1., 2.16.4. «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 р. № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: 2.13.1 рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про задоволення заяви.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376, ч.1 п.3, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 грудня 2021 року скасувати і ухвалити нове рашення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Ізюмський міський відділ державної реєстрації актів в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Орган опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області, про встановлення факту батьківства - задовольнити.

Встановити факт батьківства, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , матір`ю якого є ОСОБА_1 .

Зобов`язати Ізюмський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) внести зміни в актовий запис №71 від 25.01.2008 року про народження ОСОБА_7 , змінивши прізвище дитини « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_9 », внести зміни у запис про батька, змінивши запис про батька « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_3 ».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 липня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов