Справа № 743/1481/21
Провадження №2/743/116/22
УХВАЛА

04 січня 2022 року смт. Ріпки

Суддя Ріпкинського районного суду Чернігівської області Павленко О.В., перевіривши відповідність позовної заяви ОСОБА_1 до АТ "Ідея Банк" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вимогам ст. 175, 177 ЦПК України,

ВСТАНОВИЛА:

30.12.2021 до Ріпкинського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до АТ "Ідея Банк" про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 19.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстрований у реєстрі за № 4691.

Перевіривши позовну заяву на предмет дотримання вимог, встановлених ст. 175, 177 ЦПК України, суддя дійшла висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Порядок сплати судового збору, звільнення від сплати, об`єкти справляння, розмір судового збору встановлений Законом України «Про судовий збір».

У позовній заяві позивач просить звільнити його від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживачів", оскільки він є споживачем в розумінні вказаного закону.

Так, згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при пред`явленні позову про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави таким, що не підлягає виконанню, а також позову про визнання недійсним кредитного договору, договорів іпотеки, застави, поруки без застосування наслідків їх недійсності розмір судового збору обчислюється із ставок, встановлених законом за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, оскільки такі вимоги не є майновими та не підлягають грошовій оцінці. При цьому підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" при пред`явленні позову споживачем.

Однак, у спірних правовідносинах позивачем оскаржується виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом про звернення стягнення заборгованості, яка виникла за договором, а не звернення стягнення на вказані у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 предмети.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Предметом спору у позовній заяві є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Таким чином, у даному випадку, позивач не може керуватися ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Крім того, в ухвалі від 27.05.2021, постановленої у цивільній справі № 320/10834/18, Верховний Суд дійшов висновку, що позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не пов`язаний із захистом прав споживачів.

Таким чином, позивач не довів про наявність підстав для звільнення його від сплати судового збору, а також не додав до позовної заяви документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі за позовну вимогу немайнового характеру.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 9 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Станом на 01 січня 2021 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 2270 грн.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно сплатити судовий збір в розмірі 908 грн (2270х0,4) або надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

На підтвердження сплати судового збору позивачу необхідно до суду надати оригінал документу, що підтверджує його сплату.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання позову ОСОБА_1 до АТ "Ідея Банк" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до АТ "Ідея Банк" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - залишити без руху.

Надати позивачу строк - десять днів з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі не виправлення недоліків позовної заяви у встановлений суддею строк, вона буде вважатись не поданою та повернута їй.

Ухвала в частині визначення розміру судових витрат може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Павленко