Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/824/1127/2022 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що 24.04.2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області зроблено актовий запис № 91 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

За час шлюбу у неї та відповідача народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зі слів позивача, спільне життя сторін не склалося у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, на момент розгляду справи у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між ними.

Позивач вказувала, що відповідач не в повному обсязі виконує покладений на нього обов`язок по утриманню дітей, не у повній мірі бере участь у їхньому матеріальному забезпеченні та у витратах, що здійснюються в зв`язку із забезпеченням дітей всім необхідним для їх проживання та розвитку.

У зв`язку з тим, що між позивачем та відповідачем не вдається досягнути домовленості щодо способу та розміру утримання спільних дітей, позивач і звернулась до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року позов було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 14.06.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2021 року заочне рішення по справі було скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку, починаючи з 14.06.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн. в дохід держави.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині розміру стягнутих аліментів змінити, стягнувши з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку, починаючи з 14.06.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з нього на користь позивача, суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги ст. 182 СК України, не в повній мірі врахував матеріальне становище платника аліментів та його реальну спроможність сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Зокрема, суд не врахував те, що відповідач ОСОБА_1 з 2000 року хворіє цукровим діабетом, лікується інсуліном і на сьогоднішній день йому встановлений діагноз: Цукровий діабет, тип І, тяжкий лабільний перебіг з частими гіпоглікеміями, ускладнений розвитком діабетичної мікро-макоангіопатії, енцефалополінейропатії. За роки хвороби приєдналися супутні захворювання, а саме: облітеріруючий атеросклероз артерій нижніх кінцівок; стеноз стегново-підколінних сегментів; оклюзія гомілкових артерій з двох сторін, ХАН 2А ст.; стеноз внутрішніх сонних артерій з двох сторін; варикозна хвороба нижніх кінцівок стадія СЗ по СЕАР; гіпертонічна хвороба II ст., ст.. АГ 3 ст., ризик 4, СНІ.

Таким чином, за своїм станом здоров`я відповідач не може працювати, являється інвалідом 2-ї групи (загальне захворювання).

В зв`язку з довготривалим захворюванням, яке позбавляє можливості працювати, ОСОБА_1 не має достатньої кількості страхового стажу, а тому не має права на отримання пенсії по інвалідності, а лише отримує допомогу за нормами Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» в розмірі 1 854 грн.

Крім того, суд при ухваленні рішення не врахував, що на утриманні ОСОБА_1 перебувають неповнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є дитиною-інвалідом та потребує утримання та додаткових витрат на лікування, які відповідач надає добровільно, а також батьки відповідача - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є інвалідами третьої групи, отримують пенсію у розмірі 2 200 грн. і також потребують матеріальної підтримки.

Судом першої інстанції також не прийнято до уваги те, що відповідачу необхідні грошові кошти для придбання продуктів харчування, одягу та оплати комунальних платежів. При цьому майна та майнових прав, в тому числі рухомого та нерухомого майна на праві власності, володінні чи користуванні у ОСОБА_1 немає.

Наведене свідчить про те, що суд, ухвалюючи рішення, безпідставно не прийняв до уваги надані відповідачем докази, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та зробив неправильний висновок, що стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходів) щомісячно не поставить відповідача у скрутне фінансове становище.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Докукіна С.П. апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.04.2015 року сторони зареєстрували шлюб, про що виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області було зроблено актовий запис №91 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 (а.с.10), та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія № НОМЕР_3 (а.с.11).

Відповідно до довідки №278 від 01.04.2019 року, виданої ТОВ «Арсенал- Житлосервіс», ОСОБА_2 проживає разом зі своїми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Судом також встановлено, що відповідно до довідки МСЕК від 09.11.2020 року № 161152 ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи загального захворювання.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання його з ОСОБА_2 спільних малолітніх дітей, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку, починаючи з 14.06.2019 року і до досягнення дітьми повноліття, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності цих вимог, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 1 ст. 18 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (ст. 51 Конституції України) та яке знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З огляду на ч.ч. 1, 2, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивачки про стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання спільних дітей, при визначенні розміру аліментів врахував матеріальне становище платника аліментів, стан його здоров`я та відсутність доказів того, що на його утриманні перебувають інші особи, всупереч його доводів про це, в зв`язку із чим обґрунтовано визначив розмір аліментів у вигляді 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів не було враховано незадовільний стан його здоров`я, а також те, що на його утриманні знаходиться неповнолітня дочка ОСОБА_5 та батьки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , колегією суддів відхиляються, оскільки ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з дотриманням норм матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; законності та обґрунтованості рішення суду ці доводи не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

В зв`язку з тим, що дана справа згідно п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: