Провадження № 2/201/1313/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Батманової В.В.

за участю секретаря Турбаївської М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральний» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 24 грудня 2021 року надійшла позовна заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральний» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок провести демонтаж самочинно встановлених ним споруд (конструкцій) на покрівлі даху будинку АДРЕСА_1 та звільнити покрівлю даху будинку АДРЕСА_1 від усіх зайвих предметів. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, а також витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточнень, позивач зазначив, що відповідач, не маючи належних дозвільних документів, самовільно встановивши споруду (конструкцію) та мангал, влаштував на покрівлі будинку АДРЕСА_1 зону відпочинку, де фактично для власного відпочинку на вогні готуються блюда, що у свою чергу перетворює покрівлю даного будинку на пожежонебезпечну зону. 29 травня 2021 року рішенням засідання правління будинку АДРЕСА_2 , оформлених протоколом правління будинку АДРЕСА_2 від 29.05.2021, із питання 3 порядку денного вирішено: мешканцю будинку ОСОБА_2 пред`явити на розгляд правління проект на споруди розташовані на покрівлі будинку по АДРЕСА_2 , а також протокол загальних зборів членів ОСББ «Центральний» на дозвіл розміщення споруд на покрівлі будинку по АДРЕСА_2 . 29 червня 2021 року Державною службою України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області було проведено перевірку ОСББ «Центральний» щодо додержання (виконання) вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки. У зв`язку із чим позивачу було винесено припис за № 34 про усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, за яким одним із порушень, що потребує усуненню, є допущення влаштування споруд на неексплуатуємій покрівлі житлової будівлі.

У зв`язку із тим, що відповідач ухиляється від добровільного демонтажу самочинно встановлених ним споруд (конструкцій) та добровільного звільнення покрівлі даху будинку АДРЕСА_1 від усіх предметів, які він туди помістив то позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 24 грудня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В.

Ухвалою судді від 26 січня 2022 року вказану позовну заяву залишено без руху та після усунення недоліків ухвалою від 11 лютого 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральний» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії.

Представник позивача надав заяву в якій просив задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив розглядати справу без участі представника.

Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з матеріалами справи вбачається, що відповідач, самовільно встановивши споруду (конструкцію) та мангал, влаштував на покрівлі будинку АДРЕСА_1 зону відпочинку, де фактично для власного відпочинку на вогні готуються блюда, що у свою чергу перетворює покрівлю даного будинку на пожежонебезпечну зону.

29 травня 2021 року рішенням засідання правління будинку АДРЕСА_2 , оформлених протоколом правління будинку АДРЕСА_2 від 29.05.2021, із питання 3 порядку денного вирішено: мешканцю будинку ОСОБА_2 пред`явити на розгляд правління проект на споруди розташовані на покрівлі будинку по АДРЕСА_2 , а також протокол загальних зборів членів ОСББ «Центральний» на дозвіл розміщення споруд на покрівлі будинку по АДРЕСА_2 .

Відповідачем до теперішнього часу, рішення засідання правління будинку АДРЕСА_2 не виконано відповідні дозвільні та/або проектні документи надані не були, а на списку погодження з мешканцями будинку АДРЕСА_2 ОСББ «Центральний» Відповідач вказав: «Інформация не соответсгпует действительности. Подобные вопросы подлежат рассмотрению в судебном порядке» (мовою оригінала) та закріпив своїм підписом.

Згідно із списками погодження з мешканцями будинку АДРЕСА_2 щодо демонтажу споруд Відповідача, більшість висловилася за демонтаж даних споруд та звільнення покрівлі даху вказаного будинку від зайвих предметів.

29 червня 2021 року Державною службою України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області було проведено перевірку ОСББ «Центральний» щодо додержання (виконання) вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки. У зв`язку із чим Позивачу було винесено припис за № 34 про усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, за яким одним із порушень, що потребує усуненню, є допущення влаштування споруд на неексплуатуємій покрівлі житлової будівлі.

09 вересня 2021 року Інспекцією з питань благоустрою ДМР було проведено перевірку ОСББ «Центральний» щодо можливих порушень та недоліків у сфері благоустрою. За наслідками перевірки позивачу було винесено припис від 09.09.2021, за яким позивачу поставлено вимогу на вжиття заходів щодо демонтажу тимчасових конструкцій з даху будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

17.09.2021 позивачем поштовим відправленням на адресу відповідачу направлено вимогу про виконання вимог приписів та рішення ОСББ за вих. № 25/1. Проте, відповідач дану вимогу не отримав, а поштовий конверт повернувся на адресу позивача із позначкою «за закінченням терміну зберігання».

За п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті376та стаття391 ЦК). Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; використовувати приміщення за призначенням, дотримуватися правил користування приміщеннями; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; дотримуватися вимог правил утримання житлового будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; запобігати псуванню спільного майна, інформувати органи управління об`єднання про пошкодження та вихід з ладу технічного обладнання; дотримуватися чистоти у місцях загального користування та тиші згідно з вимогами, встановленими законодавством. Статутом об`єднання можуть бути встановлені інші обов`язки співвласників.

Відповідно до п. 21 розділу II Правил пожежної безпеки в Україні, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.12.2014 № 1417, нове будівництво, реконструкція, реставрація, технічне переоснащення та капітальний ремонт приміщень, будинків і споруд здійснюються на підставі проектної документації, яка затверджена у встановленому порядку.

Відповідно до ч.1,2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини четвертої статті 357 Цивільного кодексу України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Частина перша статті 376 Цивільного кодексу України передбачає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року по справі №6-137цс14, що підлягає врахуванню судами на підставі частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, за змістом частин четвертої та сьомої статті 376 Цивільного кодексу України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей16,386,391 Цивільного кодексу України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

У матеріалах справи відсутні жодні докази про отримання документів дозвільного характеру на початок виконання підготовчих та будівельних робіт за вказаною адресою, чим допущено відповідачем істотні порушення будівельних норм і правил.

Позивач у позовній заяві вказує, що прибудова на покрівлі будинку проводиться без одержання у встановленому порядку дозволу та належно затвердженого проекту, а також здійснена з істотними порушеннями будівельних норм і правил поженої безпеки, також позивач та інші співвласники не надали згоду на спорудження об`єктів на покрівлі будинку, що не спростовано стороною відповідача.

Суд вважає, що метою знесення об`єктів самочинного будівництва є приведення будівництва у відповідність до вимог чинного законодавства, направлених на захист прав та інтересів позивача.

Жодних доказів, які б спростовували доводи позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем суду не подано.

Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи те, що відповідач без отримання права на виконання будівельних робіт з істотними порушеннями будівельних норм і правил провів будівництво, а також не виконав у встановлений строк вимоги рішення ОСББ, дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в цій частині.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 10 500 грн., суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.1 ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З огляду на те, що стороною позивача не було надано до суду належних та достатніх доказів надання правничої допомоги та здійснення плати за неї, то в задоволенні вказаних вимог слід відмовити.

Ураховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати у вигляді справи судового збору покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральний» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок провести демонтаж самочинно встановлених ним споруд (конструкцій) на покрівлі даху будинку АДРЕСА_1 та звільнити покрівлю даху будинку АДРЕСА_1 від усіх зайвих предметів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральний» () суму сплаченого судового збору у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Рішення суду відповідно до положень ст. 289 ЦПК України набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення. Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: В.В. Батманова