Дата документу 10.01.2022 Справа № 310/5799/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 310/5799/20Головуючий у 1-й інстанції Троценко Т.А. Повний текст рішення складено 18.03.2021 року
Пр. № 22-ц/807/35/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради (надалі КП «Бердянськводоканал» БМР) про поновлення строку, скасування наказу, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за затримку заробітної плати при звільненні

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-6), який в подальшому неодноразово уточнював (а.с.56-60, 66-71, 82- 87), та в якому остаточно просив:

- поновити йому строк на оскарження наказу від 13.07.2020 року за № 74-к в частині утримання з нього на користь КП «Бердянськводоканал» БМР ради усіх сум, що нараховані при звільненні в рахунок відшкодування шкоди підприємству;

- скасувати наказ від 13.07.2020 року за № 74-к в частині утримання з нього на користь КП «Бердянськводоканал» БМР усіх сум, що нараховані при звільненні в рахунок відшкодування шкоди підприємству;

- стягнути з КП «Бердянськводоканал» БМР на його користь заробітну плату на суму 4265,47 грн.;

- стягнути з КП «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради на його користь середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати за період з 14.07.2020 року по 16.11.2020 року на суму 38926,41 грн. та на час ухвалення судом рішення про стягнення середнього заробітку;

- стягнути з КП «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що з 02.08 2010 року працював у КП «Бердянськводоканал» БМР, з 01.04.2018 року переведений з посади слюсаря ремонтника 5 розряду цеха відведення на посаду начальника служби каналізаційних очисних споруд (водовідведення).

Наказом № 51 від 25.01.2019 року на нього було покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду майна підприємству, про покриття шкоди, і він погодився на відрахування по 25% щомісячно від нарахованої заробітної плати на користь відповідача в рахунок відшкодування шкоди.

28.01.2019 року він був переведений на посаду слюсаря АВР 4 розряду, і з цієї посади з 13.07.2020 року звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

На час звільнення підприємством йому було нараховано заробітну плату та компенсаційні виплати в розмірі 4265,47 грн., яка йому не була виплачена.

16.07.2020 року він звернувся до відповідача із заявою про здійснення з ним остаточного розрахунку, проте отримав відповідь про те, що у зв`язку з наявністю у нього боргу перед підприємством, заробітна плата йому не виплачується.

Враховуючи те, що були порушені його права, передбачені ст. 116 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача борг по заробітній платі в розмірі 4265,47 грн. та середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні з наступного після звільнення по день розгляду справи в суді.

В подальшому позивач уточнив свої вимоги і просив поновити йому строк на оскарження наказу від 13.07.2020 року № 74-к в частині утримання з нього усіх сум, що нараховані при звільненні в рахунок відшкодування шкоди підприємству, і скасувати цей наказ в цій частині, посилаючись на те, що про наявність цього наказу він дізнався лише після отримання його копії при наданні відповідачем відзиву на позов.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Троценко Т.А. (а.с. 19).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 24) провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2021 року (а.с. 98-99) позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження наказу від 13.07.2020 року за № 74-к в частині утримання з нього на користь КП «Бердянськводоканал» БМР усіх сум, що нараховані при звільненні в рахунок відшкодування шкоди підприємству.

Скасовано наказ від 13.07.2020 року за № 74-к в частині утримання з нього на користь КП «Бердянськводоканал» БМР усіх сум, що нараховані при звільненні в рахунок відшкодування шкоди підприємству.

Стягнуто з КП «Бердянськводоканал» БМР на користь ОСОБА_1 заробітну плату на суму 4265,47 грн.

Стягнуто з КП «Бердянськводоканал» БМР на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати в розмірі 69799,08 грн.

Стягнуто з КП «Бердянськводоканал» БМР на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу 1000,00 грн.

Стягнуто з КП «Бердянськводоканал» БМР на користь держави судовий збір 2102,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач КП «Бердянськводоканал» БМР у своїй апеляційній скарзі (а.с. 106-107) просило рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 109).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 117-118), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 119).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 124-125).

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів). Крім того, суддя-доповідач перебувала у щорічній та додатковій відпустках (а.с.127-128).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача КП «Бердянськводоканал» БМР у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, суд першої інстанції керувався ст. ст. 116,117 КЗпП України, ст. ст. 261, 267 ЦК України, ст. ст. 12,13, 258-263 ЦПК України та виходив із такого.

Судом встановлено, що з 01.06.2011 року по 13.07.2020 року позивач ОСОБА_1 працював на КП «Бердянськводоканал» БМР, був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією особової картки працівника та копією наказу № 74-к від 13 липня 2020 року (а.с.13).

Згідно із розрахунковим листком за липень 2020 року (а.с.15) при звільненні ОСОБА_1 підлягала до виплати сума в розмірі 4265,47 грн., проте як вбачається з копії наказу № 74-к від 13.07.2020 року вказана сума була утримана в рахунок відшкодування шкоди підприємству згідно із наказом № 51 від 25.01.2019 року (копія а.с. 11).

Посилаючись на порушення своїх прав на отримання остаточного розрахунку при звільненні, на той факт, що наказ про звільнення в частині утримання з нього суми відшкодування суперечить чинному законодавству, позивач ОСОБА_1 у своєму позові просив поновити йому строк на оскарження наказу та скасувати його, а також стягнути суму, яка була належна йому до виплати при здійсненні остаточного розрахунку при звільненні - 4265,47 грн.

Крім того, просив стягнути з відповідача компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні по день винесення судоми рішення.

Згідно положень ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідач не повідомив про наявність будь якого спору щодо розміру суми, належної ОСОБА_1 на день звільнення з КП «Бердянськводоканал», отже нарахована сума повинна була виплачена позивачу в усякому разі, і у разі порушення положення вказаної статті, настає відповідальність за ст. 117 КЗпП України, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом першої інстанції також було встановлено, що на день слухання справи розрахунок з ОСОБА_1 відповідач не здійснив, тому позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», виходячи з кількості робочих днів на місяць 19,5 та середньоденної заробітної плати в розмірі 447,43 грн.

Вказані розрахунки підтверджуються розрахунковими листками за травень липень 2020 року, тобто за 2 місяці, коли ОСОБА_1 працював перед звільненням.

Відповідач ці обставини та відомості не спростував, отже суд першої інстанції прийняв ці вихідні дані до уваги для проведення обчислення середнього заробітку по день слухання справи.

Починаючи з наступного дня після звільнення, тобто з 14.07.2020 року по день винесення судом рішення кількість днів затримки остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 складає 156 робочих днів, а виходячи з розміру середньоденного заробітку 447,43 грн., сума компенсації складає 69799,08 грн., і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача.

Доводи відповідача щодо законності наказу № 74-к від 13.07.2020 року у зв`язку з тим, що у встановлені строки позивач його не оскаржив, не можуть бути прийняті судом до уваги у зв`язку з очевидною незаконністю наказу, який суперечить нормам КЗпП України та порушує права працівника на отримання винагороди за виконану роботу, передбачені ст. 43 Конституції України.

За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила.

Ч. 3 ст. 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Втім, відповідач не скористався своїм правом на подання такої заяви, тому з урахуванням тієї обставини, що на запит ОСОБА_1 відповідачем не був надісланий наказ про утримання з його заробітної плати суми відшкодування шкоди підприємству, строк на оскарження наказу № 74-к від 13.07.2020 року № 74-к в частині утримання з позивача усіх сум, що нараховані при звільненні, в рахунок відшкодування шкоди підприємству підлягає поновленню, а наказ скасуванню.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального прав, рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Так, апеляційним судом встановлено, що під час проведення на підприємстві щорічної інвентаризації був встановлений факт недостачі матеріальних цінностей, які були передані начальнику служби каналізаційних очисних споруд ОСОБА_1 .

На цій підставі наказом № 07 від 04.01.2019 р. по підприємству проведено службове розслідування.

При проведенні розслідування комісією встановлено відсутність 1785 кріплень фільтрозних пластин, виготовлених із сталевої арматури.

ОСОБА_1 зняттям з аеротенку кріплення фільтрозних пластин, зіпсував матеріальну цінність, отриману їм за актом приймання-передачі основних засобів по службі каналізаційних очисних споруд від 01 квітня 2018 р.

Ст. 134 КЗпП України (Випадки повної матеріальної відповідальності) передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції1), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

Ст. 135-3 КЗпП України (Визначення розміру шкоди) передбачено, що розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Ст. 130 КЗпП України (Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників) працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

У зв`язку із чим, наказом відповідача КП «Бердянськводоканал» БМР № 51 від 25.01.2019 року (копія а.с.11):

- 1. на позивача ОСОБА_1 , як начальника Служби каналізаційних очисних споруд, було покладено повну матеріальну відповідальність за зіпсування матеріальної цінності підприємства (аеротенк 3-х коридорний (інв. № 2003109) на суму 75319,85 грн.,

- 2. головному бухгалтеру в рахунок відшкодування завданої ОСОБА_1 шкоди щомісячно утримувати із нарахованої йому заробітної плати 25 % до повного погашення 68585,60 грн. (боргу по відшкодуванню шкоди, завданої підприємству псуванням майна, зазначеному в п. 1 цього наказу).

ОСОБА_1 із цим наказом відповідача був ознайомлений під підпис особисто ще 29.01.2019 року (лист розписки до наказу із підписом позивача а.с. 12), погодився, останній у судовому порядку не оскаржував, у добровільному порядку виконував (заява позивача копія а.с. 10), цей наказ у тому числі був чинним на час звільнення позивача у відповідача - 13.07.2020 року, про що було достовірно відомо ОСОБА_1 .

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною позивача апеляційному суду не надані.

Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів вищезазначеної апеляційної скарги відповідача.

Також, апеляційним судом встановлено, що за період з січня 2019 року по липень 2019 року ОСОБА_1 сплатив 35628,09 грн. збитків, залишок заборгованості складав 39691,76 грн. (апеляційна с карга відповідача - а.с. 106 зворот), про що також було достовірно відомо ОСОБА_1 при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною позивача апеляційному суду не надані.

Звільнення ОСОБА_1 було оформлено наказом відповідача КП «Бердянськводоканал» БМР № 74-к від 13.07.2020 року (копія а.с. 48).

Цим же наказом було прийняте відповідачем рішення: усю суму, яка нарахована ОСОБА_1 , при звільненні, утримати в рахунок відшкодування шкоди підприємству (наказ № 51 від 25.01.2019 року), про що прямо зазначено у цьому наказі (копія а.с. 48).

З повним текстом цього наказу відповідача № 74-к від 13.07.2020 р. ОСОБА_1 ознайомлений особисто 13.07.2020 року, про що свідчить його особистий підпис на цьому наказі (а.с.48 зворот) та в Особовій картці працівника (копія а.с. 49).

На підтвердження факту ознайомлення позивача саме з повним текстом наказу № 74-к від 13.07.2020 р. (що був доданий у тому числі відповідачем до його відзиву на позов позивача у цій справі - а.с. 48) 13.07.2020 року був власноручний напис ОСОБА_1 на останньому: «С незаконным приказом ознакомлен» (а.с. 48 зворот).

Трудову книжку ОСОБА_1 отримав у відповідача в день звільнення 13.07.2020 року (копія книги відповідача обліку руху трудових книжок та вкладишів до них із записом № 20 із підписом ОСОБА_1 на підтвердження останнього а.с. 50-51).

Виписка з наказу про звільнення видана відповідачем ОСОБА_1 на його запит 17.07.2020 року (копія а.с. 13).

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що підставою для невиплати позивачу заробітної плати при звільненні 13.07.2020 року був у тому числі сам чинний наказ про звільнення позивача № 74-к від 13.07.2020 р. (копія а.с. 48), з повним текстом якого ОСОБА_1 був ознайомлений ще 13.07.2020 року.

Ст. 233 КЗпП України (Строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Тобто, на дату подання уточненої позовної заяви у цій справі - 16.11.2020 року (а.с. 66-71), в якій позивач ОСОБА_1 вперше вже просив скасувати у тому числі наказ від 13.07.2020 року за № 74-к лише в частині утримання з нього на користь КП «Бердянськводоканал» БМР усіх сум, що нараховані при звільненні в рахунок відшкодування шкоди підприємству, позивачем ОСОБА_1 було пропущено 3-місячний строк на подачу цього позову у цій справі у цій частині, передбачений ст. 233 КЗпП України, який збіг 13.10.2020 року.

Цей факт у тому числі визнається самим позивачем ОСОБА_1 в його уточненому позові у цій справі (ст. 82 ч. 1 ЦПК України, а.с. 70 зворот, 86 зворот), в якому він просив поновити йому строк на оскарження цього наказу № 74 від 13.07.2020 року лише в частині утримання з ОСОБА_1 на користь КП «Бердянськводоканал» БМР усіх сум, що нараховані при звільненні, в рахунок відшкодування шкоди підприємству. При цьому, зазначаючи в якості підстави для поновлення останнього той факт, що він спірний наказ отримав тільки разом з відзивом відповідача у цій справі, до цього відповідач надавав йому лише виписку з цього наказу без наявності спірних положень, що унеможливило його оскарження.

Проте, останнє спростовується наданими у цій справі вищезазначеними доказами відповідача, та зокрема самим наказом 74-к від 13.07.2020 р. з власноручним написом, зробленим ОСОБА_1 13.07.2020 року «С незаконным приказом ознакомлен» (копія а.с. 48 зворот).

Таким чином, у суду першої інстанції у цій справі були відсутні правові підстави для поновлення позивачеві 3-місячного строку на оскарження у судовому порядку вищезазначеного наказу відповідача № 74 від 13.07.2020 року в частині утримання з ОСОБА_1 на користь КП «Бердянськводоканал» БМР усіх сум, що нараховані при звільненні, в рахунок відшкодування шкоди підприємству, про який позивачеві було достовірно відомо ще з 13.07.2020 року (дати ознайомлення із цим наказом відповідача під підпис відмітка на наказі а.с.48 зворот) за його вищезазначеним уточненим позовом у цій справі лише вперше від 16.11.2020 року відмітка суду першої інстанції на уточненому позові (а.с.70 зворот).

Оскільки, для оскарження наказу у вищезазначеній частині 3-місячний строк рахується не з дати отримання копії повного тексту цього наказу, а - з дня, коли позивач ОСОБА_1 дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з 13.07.2020 року.

При цьому, поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Останні у цій справі відсутні та стороною позивача суду першої інстанції у матеріали цієї справи не були надані.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища всіх учасників справи.

Помилковими при цьому у цій справі є також висновки суду першої інстанції про те, що для застосування судом першої інстанції пропуску позивачем строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України, в якості відмови у задоволенні позову позивача у цій справі у цій частині, була потрібна заява відповідача КП «Бердянськводоканал» БМР про застосування останнього у цій справі у суді першої інстанції.

Так як, на відміну від цивільних справ, де дійсно в силу вимог ст. 267 ЦК України строк позовної давності в якості відмови у задоволенні позову може застосовуватись виключно за заявою відповідача про це до ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, у трудових спорах - такий строк (ст. 233 КЗпП України) застосовується судом незалежно від наявності чи відсутності такої заяви відповідача, за умови відсутності поважних причин для поновлення судом останнього за заявою позивача та наявності порушеного права позивача.

Тому, суд першої інстанції мав відмовити позивачу у задоволенні його заяви у цій справі про поновлення йому строку на оскарження вищезазначеного наказу відповідача від 13.07.2020 року за № 74-к в частині утримання з нього на користь КП «Бердянськводоканал» БМР усіх сум, що нараховані при звільненні в рахунок відшкодування шкоди підприємству, саме у зв`язку із пропуском ним 3-місячного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України.

Оскільки, в межах 3-місячного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України, підлягає захисту лише порушене право позивача ОСОБА_1 .

Апеляційним судом встановлено, що при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи, хоча й за наявності на день звільнення позивача 13.07.2020 року чинного вищезазначеного наказу відповідача КП «Бердянськводоканал» БМР № 51 від 25.01.2019 року (копія а.с.11), були частково порушені права позивача ОСОБА_1 при звільненні 13.07.2020 року вищезазначеним наказом відповідача КП «Бердянськводоканал» БМР КП № 74-к від 13.07.2020 року в частині утримання з нього на користь «Бердянськводоканал» БМР усіх сум, що нараховані при звільненні в рахунок відшкодування шкоди підприємству, на загальну суму 4265,47 грн. (а.см.15), оскільки остання становить більше, ніж 25% заробітної плати позивача за липень 2020 року, на утримання якої у добровільному порядку з його заробітку щомісяця він давав свою згоду відповідачу (заява від 2019 року, копія а.с. 10), та якої він не відкликав (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні).

За таких обставин, суд першої інстанції мав відмовити позивачеві ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог до відповідача КП «Бердянськводоканал» БМР в частині скасування наказу від 13.07.2020 року за № 74-к в частині утримання з нього на користь КП «Бердянськводоканал» БМР усіх сум, що нараховані при звільненні в рахунок відшкодування шкоди підприємству; саме у зв`язку із пропуском 3-місячного строку звернення до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП України, із його уточненим позовом впреше лише 16.11.2020 року (а.с.70 зворот) у цій частині.

Решта позовних вимог позивача ОСОБА_1 до відповідача КП «Бердянськводоканал» БМР про стягнення заробітної плати 4265,47 грн., середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, у тому числі з 14.07.2020 року по час ухвалення оскаржуваного рішення - 15.03.2021 року та зокрема у сумі 69799,08 грн. за своїм змістом є похідними від первісних вищезазначених позовних вимог позивача до відповідача про скасування вищезазначеного наказу від 13.07.2020 року за № 74-к в частині утримання з нього на користь КП «Бердянськводоканал» БМР усіх сум, що нараховані при звільненні в рахунок відшкодування шкоди підприємству.

В разі відмови судом у задоволенні цих первісних позовних вимог позивача до відповідача у цій справі, похідні позовні вимоги позивача до відповідача у цій справі також не підлягали задоволенню у повному обсязі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача КП «Бердянськводоканал» БМР ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу КП «Бердянськводоканал» БМР слід задовольнити, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2021 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до КП «Бердянськводоканал» БМР про поновлення строку, скасування наказу, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за затримку заробітної плати при звільненні у цій справі слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 6, 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги відповідача при вищевикладених обставинах:

- позивач ОСОБА_1 не має права на компенсацію за рахунок відповідача КП «Бердянськводоканал» БМР будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у тому числі у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу;

- і, навпаки, відповідач КП «Бердянськводоканал» БМР має право на компенсацію судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги:

- з позивача ОСОБА_1 - у розмірі 2522,40 грн. (150 % від суми сплаченого позивачем у суді першої інстанції на загальну суму 1681,60 грн. (розрахунок: судовий збір 840,80 грн. (квитанція а.с. 1) + судовий збір 840,80 грн. (а.с. 65)) за позовні вимоги про скасування судового наказу в частині та стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні;

- за рахунок держави - у розмірі 882,60 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2021 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради про поновлення строку, скасування наказу, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за затримку заробітної плати при звільненні у цій справі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради () судовий збір 2522,40 грн.

Компенсувати Комунальному підприємству «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради () судовий збір у розмірі 882,60 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому постановою КМУ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 10.01.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.