справа № 566/1692/19
провадження №2/566/33/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року смт. Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області

в складі:

одноособово судді Млинівського районного суду Рівненської області А.С. Лободзінського,

при секретарі судового засідання Камінській О.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Панчини П.Є., відповідача ОСОБА_2 , її представника - адвоката Драгана В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Млинів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області, приватний нотаріус Млинівського районного нотаріального округу - Рідченко Ольга Йосипівна про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2019 до Млинівського районного суду Рівненської області звернувся ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою суду від 31.01.2020 провадження у даній справі було зупинено у зв"язку зі смертю позивача.

Ухвалою суду від 23.09.2020 залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості правонаступника померлого позивача ОСОБА_3 ..

ОСОБА_1 зазначений позов підтримала та, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.02.2021, просила:

- визнати недійсним договір дарування земельного сертифікату, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 27.09.2000, посвідченого приватним нотаріусом Млинівського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 3363

- визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та скасувати реєстрацію за нею права власності на земельну ділянку площею 2,72 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Привітненського старостинського округу Млинівської селищної ради, право на яку ОСОБА_3 мав на підставі сертифіката серії РВ № 0063258 від 27.09.1996;

- визнати за нею - ОСОБА_1 право власності на вищезазначену земельну ділянку в порядку спадкування.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликалась на те, що спірне право на земельну частку (пай) належало покійному ОСОБА_3 на підставі земельного сертифіката серії РВ № 0063258, виданого 27.09.1996.. Позивач стверджує, що ОСОБА_3 не укладав з ОСОБА_4 договір дарування, за яким було передано право власності на вищезазначену земельну частку ( пай). При цьому, заперечуючи укладення такого правочину, позивач доводить, що ОСОБА_3 договір дарування не підписував, а за нього зробила це інша особа, а саме ОСОБА_2 .. За таких обставин, нотаріус, у відповідності до ч.2 ст.207 ЦК України, мав зробити на договорі посвідчувальний напис із зазначенням причин, з яких текст правочину не міг бути підписаний особою, яка його вчиняє, в даному випадку ОСОБА_3 .. Враховуючи наведені доводи позивач вважає, що не було дотримано вимог ст.719 ЦК України щодо форми договору дарування, що у свою чергу вважає підставою для визнання його недійсним. Інші позовні вимоги вважає похідними від вимоги про визнання договору дарування недійсним, у зв"язку з чим, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Від відповідача ОСОБА_2 відзиву на позов не надійшло.

Ухвалою суду від 05.04.2021 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу для вирішення питання приналежності наявного у доручені від 25.09.2000 р. підпису напроти прізвища ОСОБА_3 - довірителю ОСОБА_3 ..

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Панчина П.Є. позовні вимоги ОСОБА_1 , з урахуванням уточнень, підтримали в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Позов просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник просили відмовити у задоволенні позову, покликаючись на дійсність договору дарування земельної частки (паю), укладеного 27.09.2000 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який був підписаний від імені дарителя його представником за дорученням. Відтак ОСОБА_4 набула право власності на змельну частку (пай) за цивільно-правовою угодою, яка після її смерті увійшла до спадкової маси і була успадкована відповідачем ОСОБА_2 .. На підтвердження вищезазначених обставин відповідач покликається на нотаріально посвідчений договір дарування права на земельну частку ( пай) від 27.09.2000 року та доручення видане ОСОБА_3 , посвідчене секретарем Привітненської сільської ради Млинівського району від 25.09.2000 року. В задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі. Крім цього, ОСОБА_2 додатково пояснила, що ОСОБА_3 та її рідна тітка ОСОБА_4 проживали однією сім"єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу більше 10 років. Своїх дітей у них не було. Приблизно у 2000 році ОСОБА_3 під час здійснення вирубки лісу травмувало ноги, від чого він зазнав перелому однієї ноги і не міг ходити. Тоді ж він вирішив подарувати належний йому земельний сертифікат тітці ОСОБА_4 і, поскільки не міг ходити, то у Привітненській сільській раді видав на неї - ОСОБА_2 довіреність, якою уповноважив її діяти від його імені при переоформленні сертифіката. Вказане доручення було підписано ОСОБА_3 та посвідчено секретарем сільської ради. Звернувшись через кілька днів до приватного нотаріуса Млинівського нотаріального округу та діючи на підставі згаданого доручення, вона уклала та підписала від імені ОСОБА_3 договір дарування належної йому земельної частки ( паю), за яким право на земельний пай було подаровано ОСОБА_4 .. Коли у 2017 році ОСОБА_4 померла, то вона успадкувала належну покійній земельну ділянку за заповітом, залишеним ОСОБА_4 , у зв"язку з чим, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 суду показав, що про обставини видачі ОСОБА_3 доручення на уповноваження ОСОБА_2 від його імені укласти договір дарування права на земельну частку ( пай), нічого не пама"ятає і по суті цієї справи пояснити нічого не може. Проте, підтвердив, що підписи у посвідчувальному написі на виданому дорученні належать секретарю Привітненської сільської ради ОСОБА_7 та йому, як сільському голові, на той час.

Заслухавши пояснення сторін, та проаналізувавши досліджені в ході розгляду справи письмові докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та прийшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 27.12.2000 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено письмовий договір дарування права на земельну частку ( пай) належну ОСОБА_3 на підставі земельного сертифіката серії РВ № 0063258, площею 2,72 умовних кадастрових гектарів. Згідно умов вказаного договору, ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар вищезазначене право на земельну частку (пай). При укладенні договору від імені ОСОБА_3 на підставі доручення, виданого останнім 25.09.2000 та посвідченого секретарем Привітненської сільської ради Млинівського району, діяла Яцентюк Юлія Антонівна.

Оскільки події з приводу укладання договору дарування відбулися у вересні 2000 року, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР, які були чинні на той час.

Як видно зі змісту позовної заяви, правове обгрунтування позову ОСОБА_1 полягає у застосуванні ст.ст.203, 207, 719 ЦК України, тобто норм, які не регулюють спірні правовідносини в силу того, що ЦК України вступив у дію з 01.01.2004, а спірні правовідносини виникли раніше, у вересні 2000 року. Таким чином, як про це зазначено вище, до таких відносин підлагають застосуванню норми ЦК УРСР та інших нормативно-правових актів, чинних на той час.

Статтею 3 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року N 666/94 " Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Відповідно до ч.2 ст.154 ЦК УРСР якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

Згідно ст. 243 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій

стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі

майна обдарованому.

Положення ч.1,ч.3 ст. 244 ЦК УРСР визначають випадки, на які поширюється форма нотаріального посвідчення договору дарування. Так, договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу, тобто теж форма нотаріального посвідчення.

Отже, в силу наведених вище норм земельна частка (пай) відносилась до об"єктів дарування і договір дарування права на земельну частку (пай) підлягав нотаріальному посвідченню.

Статтею 62 ЦК УРСР врегульовано відносини представництва, де закріплено, що угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що грунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки особи, яку представляють. Представник не може укладати угоди від імені особи, яку він представляє, ні у відношенні себе особисто, ні у відношенні другої особи, представником якої він одночасно є. Не допускається укладення через представника угоди, яка за своїм характером може бути укладена лише особисто, а так само інших угод, зазначених у законі.

Згідно зі ст.64 ЦК УРСР довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається

однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Довіреність юридичній особі може бути видана тільки на укладення угод, що не суперечать її статутові (положенню) або загальному положенню про організації даного виду. Відповідно до ст 65 ЦК УРСР довіреність на укладення угод, що потребують нотаріальної форми, а також на вчинення дій щодо державних, кооперативних та інших громадських організацій повинна бути нотаріально посвідчена, за винятком випадків, передбачених у цьому Кодексі, та інших випадків, коли спеціальними правилами допущена інша форма довіреності.

За правилом п.2 ч.2 ст. 37 Закону України " Про нотаріат" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи

виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії - посвідчують доручення.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 25 вересня 2000 року ОСОБА_8 надав ОСОБА_2 доручення, яким уповноважив останню здійснити переоформлення від його імені належного йому права на земельну частку ( пай) на гр. ОСОБА_4 . (а.с. 101) Вказане доручення посвідчено секретарем Привітненської сільської ради Німець В.М. та підписано ОСОБА_3 у її присутності. При цьому, факт видачі та підписання вказаного доручення ОСОБА_3 підтверджується змістом самого доручення в якому наявний підпис ОСОБА_9 , а також у сукупності: поясненнями ОСОБА_2 , висновками судової почеркознавчої експертизи від 12.08.2021 року № СЕ-19/118-21/6928-ПЧ, згідно якої підпис в графі доручення "В чім і підписуюсь:" виконаний вірогідно ОСОБА_3 , (а.с. 110-114) а також показаннями свідка ОСОБА_6 .

Отже, видача ОСОБА_3 вищезазначеного доручення узгоджується з положенням ст. ст.64,65 ЦК УРСР, а його посвідчення відповідає вимогам ст.37 Закону України " Про нотаріат", в редакції, чинній на час його посвідчення.

Таким чином, в зазначеному дорученні ОСОБА_3 зафіксував своє волевиявлення, згідно якого уповноважив ОСОБА_2 від його імені здійснити переоформлення належного йому права на земельну частку ( пай) на ім"я ОСОБА_4 .

Відтак за вказаним дорученням ОСОБА_2 мала повноваження відповідно до ст. 62 ЦК УРСР на укладення цивільно-правової угоди від імені ОСОБА_3 з переоформлення належного йому права на земельну частку ( пай) на ім"я ОСОБА_4 .

27.09.2000 ОСОБА_2 , діючи на підставі вищезазначеного доручення від імені ОСОБА_9 , уклала нотаріально посвідчений договір дарування належного останньому права на земельну частку (пай), згідно якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар вищезазначене право на земельну частку (пай). ( а.с.100)

Зазначений договір дарування за формою і змістом також відповідає положенням ст.ст. 154,243,244 ЦК УРСР .

При цьому, обмежень у повноваженнях ОСОБА_2 на представництво ОСОБА_9 при укладенні спірного договору дарування, не встановлено. Посилання сторони позивача на те, що спірний договір мав би містити спеціальний посвідчувальний напис з приводу того, що підпис ОСОБА_2 , яка підписала договір, мав би бути посвідчений нотаріусом із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний самим ОСОБА_3 , не грунтуються на нормах закону.

Так, про що зазначено вище, положення ст.207 ЦК України, на які покликалася сторона позивача, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню, оскільки чинними на час їх виникнення були норми ЦК УРСР.

Згідно із ч.3 ст.44 ЦК УРСР, якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписатися, то за його дорученням угоду може підписати інший громадянин. Підпис останнього повинен бути засвідчений організацією, в якій працює або навчається громадянин, що укладає угоду, або житлово-експлуатаційною організацією за місцем його проживання, або адміністрацією стаціонарного лікувально-профілактичного закладу, в якому він перебуває на лікуванні, або органом чи службовою особою, що вчиняють нотаріальні дії.

У даному випадку, ОСОБА_2 діяла за ОСОБА_3 не у зв"язку з його фізичною неспроможністю підписати договір, з підстав визначених ч.3 ст. 44 ЦК УРСР. Натомість, ОСОБА_2 діяла згідно ст. 62 ЦК України від його імені на підставі доручення. А тому, укладення спірного договору відповідає положенням ст.ст. 64,65 ЦК УРСР.

Крім цього, сам спірний договір нотаріально посвідчений і підпис ОСОБА_2 у договорі засвідчений нотаріусом, що не суперечить правилу ч.3 ст.44 ЦК УРСР. При цьому положення зазначеного правила не передбачають обов"язку нотаріуса у посвідчувальному написі зазначати причини, з яких договір не був підписаний самим ОСОБА_9 , а отже, такі покликання сторони позивача не грунтуються на законі.

Таким чином, підстав для визнання оспорюваного договору дарування права на земельну частку ( пай ) у ході судового розгляду не встановлено. Отже, обставини, на які посилалась позивач, як підставу своїх позовних вимог, є недоведеними, відтак позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання спірного договору дарування недійсним є безпідставними, у зв"язку з чим, до задоволення не підлягає.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 є спадкоємицею покійної ОСОБА_5 за заповітом та на відповідних правових підставах набула право на земельну ділянку, залишену після смерті ОСОБА_4 ..

Отже, до складу спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 і яку прийняла ОСОБА_1 спірна земельна ділянка не входила.

Оскільки інші позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме, про:

- визнання частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та скасувати реєстрацію за нею права власності на земельну ділянку площею 2,72 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Привітненського старостинського округу Млинівської селищної ради, право на яку ОСОБА_3 мав на підставі сертифіката серії РВ № 0063258 від 27.09.1996 року;

- визнання за нею, ОСОБА_1 , права власності на вищезазначену земельну ділянку в порядку спадкування, є похідними від позовної вимоги про визнання оспорюваного договору дарування недійсним, то за відсутності підстав для задоволення першої позовної вимоги, похідні позовні вимоги позивача також до задоволення не підлягають.

З врахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись статтями 12, 13, 19, 89, 141, 209 - 210, 258 - 259, 265, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області, приватний нотаріус Млинівського районного нотаріального округу - Рідченко Ольга Йосипівна про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду, шляхом подання в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне судове рішення виготовлено 04 січня 2022 року.

Суддя