РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2022 року Рівненський міський суд

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління служби безпеки України у Рівненській області, Служби безпеки України, Державної казначейської служби України, Департаменту інформатизації МВС України про визнання бездіяльності незаконною, стягнення моральної шкоди завданої бездіяльністю,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до Управління служби безпеки України у Рівненській області, Служби безпеки України, Державної казначейської служби України, Департаменту інформатизації МВС України про визнання бездіяльності незаконною, стягнення моральної шкоди завданої бездіяльністю звернулась ОСОБА_1 .

До початку судового розгляду справи позивач подала до суду заяву про зміну предмету позову у якій просить суд визнати незаконною бездіяльність Служби безпеки України, Управління служби безпеки України у Рівненській області, Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України в період з 10 жовтня 2014 року по 03 липня 2018 року; стягнути солідарно з Служби безпеки України, Управління служби безпеки України у рівненській області, Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справи України на її, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) користь моральну шкоду, завдану їй бездіяльністю Служби безпеки України, Управлінням служби безпеки України у Рівненській області, Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України за період з 10 жовтня 2014 року по 03 липня 2018 року в сумі 167535,00 грн.

В судовому засіданні представник відповідачів Управління служби безпеки України у Рівненській області, Служби безпеки України заявлені позовні вимоги позивача не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві та поясненнях.

В судовому засіданні представники відповідача Державної казначейської служби України заявлені позовні вимоги позивача не визнали та просили суд відмовити у їх задоволенні.

В судове засідання представник відповідача Департаменту інформатизації МВС України не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Згідно поданого письмового відзиву на позов просив суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що 10 жовтня 2014 року слідчим в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Рівненській області майором юстиції Казаковим В.С. було винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 14.08.2014 за ч.1 ст.362 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення; відомості про прийняте рішення внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань. З даної постанови, зокрема слідує, що фактичними даними, отриманими у ході розслідування, не встановлено в діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, а саме об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.362 КК України.

Після складання 02 травня 2018 року кваліфікаційного іспиту відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та з метою отримання довідки про відсутність судимості, яка необхідна була позивачу для отримання направлення на проходження стажування у адвоката, вона звернулась з відповідною заявою до Департаменту інформаційних технологій МВС України.

05 червня 2018 року позивач отримала довідку серії ІАА №0425255 сформованої Департаментом інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України з якої вбачається, що «За обліками МВС громадянин(кА) України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець(ка) смт.Володимирець Рівненська область Україна на території України станом на 01.06.2018 не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим, є особою, яка з 2011 року УСБУ в Рівненській області притягується до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.362 КК України, кримінальна справа №293. Інші відомості до МВС не находили.

05 червня 2018 року позивач звернулась з письмовою заявою до Начальника УСБУ в Рівненській області з проханням надати інформацію щодо закриття кримінальної справи №293 та кримінального провадження за №0000049 за обвинуваченням її у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.362 КК України з наданням витягів з ЄРДР та зазначенням дат внесення відомостей про закриття до ЄРДР стосовно кримінальної справи №293 та кримінального провадження №0000049.

Лисом від 12 червня 2018 року №6/2119-2142 за підписом начальника СВ Управління СБУ в Рівненській області Бейко О. було повідомлено Департамент інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України внести відомості у відповідні інформаційні бази про те, що громадянка ОСОБА_1 на даний час не є особою, яка притягується УСБУ в Рівненській області до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.362 КК України. У даному листі зокрема зазначено, що «19 вересня 2011 року слідчим відділом УСБУ в Рівненській області порушено кримінальну справу №293 за ч.1 ст.362 КК України стосовно громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 14 серпня 2014 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань слідчим відділом Управління зареєстровано кримінальне провадження №0000049 за ч.1 ст.362 КК України у зв`язку з перереєстрацією кримінальної справи №293 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.362 КК України. 10 жовтня 2014 року кримінальне провадження №0000049 за ч.1 ст.362 КК України слідчим відділом Управління було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, про що було внесено відомості в ЄРДР. Разом з тим, громадянка ОСОБА_3 звернулась до УСБУ в Рівненській області із заявою від 05.06.2018 про те, що згідно з довідкою ДІТ МВС України серії ІАА №0425255 станом на 01.06.2018 вона є особою, яка з 2011 року Управлінням СБУ в Рівненській області притягується до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.362 КК України.».

27 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 отримала направлення серії РН №393 для проходження стажування, видане на підставі: рішення Ради адвокатів Рівненської області №307 від 27 липня 2018 року до керівника стажування (адвоката) Прокопчука Олега Михайловича.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 липня 2015 року у справі №565/232/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до державної казначейської Служби України, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору Служба безпеки України, Управління служби безпеки України в Рівненській області, генеральна прокуратура України, прокуратура Рівненської області, державна фіскальна служба України про відшкодування за рахунок коштів державного бюджету моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування і прокуратури задоволено частково; стягнуто із ДКСУ за рахунок коштів державного бюджету, шляхом безспірного списання коштів державного бюджету, на користь ОСОБА_1 70000 (сімдесят) тисяч гривень для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування і прокуратури та 717,82 грн. судових витрат. Рішення суду набрало законної сили. Вказаним рішенням, зокрема встановлено, що під слідством та судом у кримінальній справі №293 та кримінальному провадженні №0000049 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.362 КК України ОСОБА_1 перебувала із 19.09.2011 до 10.10.2014, що становило 36 повних місяців і 21 день. Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд ОСОБА_1 тривав з 20.10.2011 по 16.12.2013, тобто 25 місяців і 26 днів. Тобто, ОСОБА_1 вже реалізувала своє право на передбачене п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 01.12.1994, відшкодування громадянинові моральної шкоди у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2015 року у справі №565/1345/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської Служби України та Управління Служби безпеки України в Рівненській області про визнання незаконними дій СБУ в Рівненській області та відшкодування шкоди, завданої їй незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури задоволено частково. Стягнуто з державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету, шляхом безспірного списання коштів державного бюджету, на користь ОСОБА_1 8000 (вісім) тисяч гривень відшкодування суми у зв`язку із наданням правової допомоги та 216 грн. інших витрат. В решті позовних вимог позивачу відмовлено за безпідставністю. Рішення суду набрало законної сили. Вказаним рішенням, зокрема встановлено, що відповідно до норми п.1 ч.1 ст.1 Закону №266/94-ВР (в редакції, що була чинна до 19.11.2012), відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові, в тому числі внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого та інших процесуальний дій, що обмежують права громадян. У нормах ст.3 пункти 3,4 Закону №266/94-ВР врегульовано, що у наведених в статті 1 цього закону випадках, громадянинові відшкодовуються (повертаються) в тому числі, інші витрати, сплачені громадянином і суми, сплачені громадянином у зв`язку наданням йому юридичної допомоги. Таким чином, ОСОБА_1 реалізувала своє право на відшкодування (повернення витрат), в тому числі, інших витрат, сплачених громадянином і суми, сплаченої у зв`язку з наданням їй юридичної допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про СБУ» від 25.03.1992 №2229-ХІІ (надалі Закон) систему Служби безпеки України складають Центральне управління СБУ, підпорядковані йому регіональні органи, органи військової контррозвідки, військові формування, а також навчальні, науково-дослідні та інші заклади Служби безпеки України.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону Центральне управління СБУ, інші органи та установи, що входять у систему СБУ є самостійними юридичними особами, мають печатку із зображенням державного герба України та своїм найменування, інші печатки і штампи, рахунки в банках, у тому числі валютні.

Відповідно до ст.11 Закону з метою ефективного виконання завдань створюються регіональні органи - обласні управління СБУ, яким окрім інших є Управління СБУ в Рівненській області.

Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося учасниками справи, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000049 від 14.08.2014 провадилось слідчим відділом УСБУ в Рівненській області.

Відповідно до вимог КПК України своєчасність внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань всіх прийнятих у кримінальному провадженні рішень відноситься до обов`язку слідчого який здійснює досудове розслідування у тому чи іншому кримінальному провадженні.

Враховуючи, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000049 від 14.08.2014 здійснювалось слідчим слідчого відділу УСБУ в Рівненській області, що як зазначалось вище є самостійною юридичною особою, заявлення позовних вимог до Служби безпеки України є безпідставним так як Служба безпеки України в цій справі є неналежним відповідачем.

Відповідно до даних Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження №0000049 зареєстровано слідчим відділом УСБУ в Рівненській області 14.08.2014 за ч.1 ст. 362 КК України, у зв`язку з існуванням рішення суду про повернення кримінальної справи №293 для проведення додаткового розслідування. У цьому провадженні кримінальне правопорушення враховане як кримінальне правопорушення минулих років та в якому прийнято рішення.

Згідно Реєстру 10.10.2014 слідчим відділом УСБУ в Рівненській області прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України.

Відомості про внесення змін до Реєстру (дати реєстрації та закриття кримінального провадження, номера кримінального справи, врахування кримінального правопорушення як кримінального правопорушення минулих років та в якому прийнято рішення) після прийняття рішення про його закриття, тобто після 10.10.2014 відсутні.

Тому, об`єктивно слід вважати, що будь-які зміни після 10.10.2014 до Реєстру у вказаному вище кримінальному провадженні ніким, у тому числі слідчими СВ УСБУ в Рівненській області - не вносились.

З метою встановлення механізму формування інформації у тому числі про наявність чи відсутність судимості та її обробку в персонально-довідковому обліку МВС України, судом відповідно до ухвали від 22.04.2021 витребувано необхідну інформацію з Департаменту інформатизації МВС України.

З дослідженої в судовому засіданні відповіді наданої Департаментом інформатизації МВС України від 27.09.2021 №44648/16-2021, яка досліджена у ході розгляду справи, згідно спільного наказу Генеральної прокуратури України та Міністерства внутрішніх справ України ВС від 17.11.2012 №115/1046 «Про затвердження Порядку взаємодії Генеральної прокуратури України та Міністерства внутрішніх справ України щодо обміну інформації з ЄРДР та інформаційних систем органів внутрішніх справ» відомості про притягнення до кримінальної відповідальності та результати судового розгляду кримінальних проваджень до персонально-довідкового обліку МВС надходять з ЄРДР в електронному вигляді.

З вищевикладеного слідує, що наповнення персонально-довідкового обліку МВС України звідки отримується інформація при формуванні довідок про відсутність чи наявність судимості, здійснюється безпосередньо з відомостей, що містяться в ЄРДР.

Також, у вказаній вище відповіді зазначено, що персонально-довідковий облік складається з центрального та регіонального обліків. Ведення регіональних персонально-довідкових обліків покладено на відповідні підрозділи управлінь інформаційно-аналітичної підтримки ГУ Національної поліції в областях. У зв`язку з цим відомості з ЄРДР направляються спочатку до обласних підрозділів, де після опрацювання вони автоматично вносяться до центрального персонально-довідкового обліку. Довідка про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, формуються на підставі відомостей, що обробляються в персонально-довідковому обліку єдиної інформаційної системи МВС України.

З дослідженої в судовому засіданні довідки №39-07102016/56021 виданої МВС України (а саме регіональним органом) вбачається, що « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Володимирець Рівненської області Україна на території України станом на 26.10.2016 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває». Дана довідка видана на бланку встановленого зразка суворої звітності №0252011. Підстава надання «оформлення на роботу».

Тобто, враховуючи дану довідку та відповідь Департаменту МВС України від 27.09.2021 №44648/16-2021 можна зробити висновок, що регіональним органом при формуванні Довідки використана інформація з регіонального персонально-довідкового обліку МВС України, що наповнюється відомостями з ЄРДР, де з 10.10.2014 міститься інформація про закриття кримінального провадження №0000049 яке було внесено до Реєстру у зв`язку з існуванням рішення суду про повернення кримінальної справи №293 для проведення додаткового розслідування.

В подальшому, Департаментом інформатизації МВС України з використанням інформації з центрального персонально-довідкового обліку, який як зазначено у відповіді Департаменту наповнюється відомостями з ЄРДР, які після опрацюванням обласними підрозділами вносяться до центрального персонально-довідкового обліку, за зверненням ОСОБА_1 було видано вище досліджену довідку № про те, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Володимирець Рівненської області, за обліками МВС України, на території України станом на 01.06.2018 не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим, є особою, яка з 2011 року УСБУ в Рівненській області притягується до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 362 КК України, кримінальна справа №293.

В подальшому, Департаментом МВС України видано ОСОБА_1 за її зверненням довідку № (виготовлена на бланку суворої звітності серії ІАА №0426420) про те, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Володимирець Рівненської області, за обліками МВС, на території України станом на 03.07.2018 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Тобто, інформація яка була зазначена у довідці № отримана з центрального персонально-довідкового обліку МВС України у зв`язку із несвоєчасним внесенням до даного центрального обліку МВС України інформації з регіонального обліку де вона знаходилась після опрацювання відомостей з ЄРДР обласним підрозділом ГУ НП в Рівненській області.

Враховуючи викладене та те, що інформація яка міститься в персонально-довідковому обліку МВС України вноситься до нього після опрацювання відомостей з ЄРДР обласними підрозділами МВС України, то в діях УСБУ в Рівненській області відсутня будь-яка бездіяльність в період з 10.10.2014 по 03.07.2018, оскільки слідчим відділом УСБУ в Рівненській області своєчасно ще 10.10.2014, внесено відомості до ЄРДР про закриття кримінального провадження №0000049 тобто прийняття процесуального рішення у кримінальному проваджені, що було здійснено після проведення додаткового розслідування, на викання рішення суду про повернення кримінальної справи №293 (№0000049) для проведення додаткового розслідування..

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ч.2 ст.1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 №266/94-ВР, передбачені випадки відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом.

Так, пунктом 1 статті 1 Закону №266/94-ВР визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова №4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральні страждання в Україні встановлюються наступними засобами: показаннями свідків; поясненнями сторін і третіх осіб; речовими доказами; письмовими доказами, висновками експертів.

Відповідно до п.5 Постанова №4 обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Згідно правової позиції Верховного Суду викладеної у постановах від 24.04.2020 у справі №818/607/17 та від 10.04.2019 у справі №464/3789/17 - не всі негативні емоції досягають рівня страждань або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органам державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 25.03.2020 №641/8857/17 вказано на обов`язок позивача належним чином обґрунтувати та довести належними та допустимими доказами протиправність дій працівників правоохоронних орган, фактів заподіяння йому такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачів та виною останніх в її заподіянні, а також зазначити чим позивач керується при розрахунку завданої йому моральної шкоди.

В постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №580/1617/19 зазначено, що факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами, в іншому випадку вимоги є необґрунтованими.

Як зазначено у позовній заяві та було встановлено під час судового розгляду справи, ОСОБА_1 вказувала, що у виданій їй територіальним-сервісним центром РСЦ МВС в Рівненській області довідці № (виготовленій на бланку суворої звітності серії ІАА №0425255), в якій зазначено, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт.Володимирець Рівненської області, за обліками МВС, на території України станом на 01.06.2018 не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим, є особою, яка з 2011 року УСБУ в Рівненській області притягується до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 362 КК України, кримінальна справа №293, суттєво вплинуло на реалізацію її планів щодо отримання направлення на стажування та послідуючого зайняття адвокатською діяльністю, оскільки лише 27.07.2018 рішенням №307 Ради адвокатів Рівненської області її було направлено на проходження стажування до адвоката, чим їй завдано моральної шкоди.

Разом з тим, згідно досліджених письмових доказів, а саме відповіді Ради адвокатів Рівненської області №01 від 05.01.2021, 05.07.2018 ОСОБА_1 звернулась до Ради адвокатів Рівненської області із заявою про направлення на стажування. З поміж іншого до заяви нею було додано довідку серії ІАА№0426420, про те, що ОСОБА_1 на території України станом на 03.07.2018 до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості немає та у розшуку не перебуває. Інших довідок до Ради адвокатів Рівненської області Русін Т.С. не подавала. Рада адвокатів Рівненської області не відмовляла ОСОБА_1 у направленні на стажування.

Тому суд приходить до висновку, що довідка № (виготовлена на бланку серії ІАА №0425255) в якій зазначено інформацію, що ОСОБА_1 станом на 01.06.2018 є особою, яка з 2011 року УСБУ в Рівненській області притягується до кримінальної відповідальності не була використана ОСОБА_1 для подачі до Ради адвокатів Рівненської області разом із заявою про направлення на стажування.

Крім того, ОСОБА_1 не було надано суду будь-яких допустимих доказів того, що у зв`язку із наявністю довідки виготовленої на бланку серії ІАА №0425255, Радою адвокатів Рівненської області відмовлено їй у направленні на стажування. Використання ОСОБА_1 вказаної довідки для подачі у будь-які інші підприємства, установи, організації та що її зміст перешкодив реалізувати їй свої бажання, в ході розгляду справи позивачем не доведено.

Слід звернути увагу на ту обставину, що висновок про можливий не допуск ОСОБА_1 до стажування у разі подання до Ради адвокатів Рівненської області довідки виготовленої на бланку серії ІАА №0425255, ґрунтується на припущеннях зроблених Позивачем на основі недостатнього знання законодавства яке регулює означене питання, хоча знання даного законодавства перевіряється при складанні кваліфікаційного іспиту відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Складання такого іспиту ОСОБА_1 підтверджується позивачкою та наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва серії РН №000527 від 02.05.2018.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про адвокатура та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI, не може бути адвокатом особа, яка має непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також злочину середньої тяжкості, за який призначено покарання у виді позбавлення волі.

Рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2013 №270 затверджено Порядок допуску до складання кваліфікаційного іспиту, порядок складання кваліфікаційного іспиту та методика оцінювання результатів складання кваліфікаційного іспиту для набуття права на зайняття адвокатською діяльністю в України (надалі Порядок від 17.12.2013 №270).

В пункті 3 пункту 2 розділу 2 Порядку зазначено, що разом із заявою про допуск до складання кваліфікаційного іспиту заявник окрім іншого надає довідку встановленої форми, яка містить відомості з персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України про відсутність (наявність) судимості» (скорочену).

Підпунктом 1 пункту 7 розділу 2 Порядку також визначено, що не може бути адвокатом та не може бути допущена до складання кваліфікаційного іспиту особа, яка має непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також злочину середньої тяжкості, за який призначено покарання у виді позбавлення волі.

Рішенням Ради адвокатів України від 01.06.2018 №80 затверджено Положення про організацію та порядок стажування для отримання особою свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (надалі Положення від 01.06.2018 №80).

Пунктом 5.1 статті 5 Положення передбачено, що особа, яка відповідає вимогам зазначеним у пункті 1.2 статті 1 Положення, має право звернутися до будь-якої ради адвокатів регіону із заявою про призначення стажування. (Відповідно до пункту 1.2 статті 1 стажистом адвоката може бути особа, яка на день початку стажування має дійсне свідоцтво про складання кваліфікаційного іспиту).

Підпунктом 5.8.5, пункту 5.8 статті 5 Положення передбачено, що до заяви про направлення на стажування, окрім іншого, додається документ встановленої форми (довідка, витяг) про відсутність у такої особи судимості, виданий компетентним органом.

Пунктом 5.10. статті 5 Положення визначено, що рада адвокатів регіону протягом тридцяти робочих днів з дня надходження заяви про направлення на стажування приймає рішення про призначення керівника стажування, або про відмову у направленні на стажування (у випадку виявлення невідповідності особи вимогам пункту 1.2 Положення).

Провівши аналіз вказаних вище норм Закону №5076-VI, Порядку та Положення встановлено, що перешкодою як для зайняття адвокатською діяльністю, допуску до складання кваліфікаційного іспиту та призначення стажування є наявність у особи непогашеної чи не знятої в установленому законом порядку судимість за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також злочину середньої тяжкості, за який призначено покарання у виді позбавлення волі.

Жодна з довідок виданих МВС України ОСОБА_1 , які долучено до матеріалів справи та досліджено судом, такої інформації не містять.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні позивачем не було не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених нею позовних вимог, а тому у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354

ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління служби безпеки України у Рівненській області, Служби безпеки України, Державної казначейської служби України, Департаменту інформатизації МВС України про визнання бездіяльності незаконною, стягнення моральної шкоди завданої бездіяльністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2

Відповідач: Управління служби безпеки України у Рівненській області, м.Рівне, вул.Відінська, 4

Відповідач: Служба безпеки України, м.Київ, вул.Володимирська, 33

Відповідач: Державна казначейська служба України, м.Київ, вул.Бастіонна, 6

Відповідач: Департамент інформатизації МВС України, м.Київ, вул.Богомольця, 10

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов