КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
======================================================================
Провадження №22-ц/824/219/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 27 грудня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір про користування електричною енергією, відповідно до якого позивач надає на платній основі постачання електричної енергії в помешкання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на 01 червня 2021 року заборгованість відповідача за спожиту електроенергію становить 4726 грн. 55 коп., що свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, у зв`язку з чим на суму боргу було також нараховано інфляційні та три відсотки річних, які 1915 грн. 10 коп., з яких: 577 грн. 24 коп. - три відсотки річних, а 1337 грн. 87 коп. - інфляційна складова. Загальний розмір заборгованості становить 6641 грн. 65 коп.

На підставі викладеного в позові, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 6641 грн. 65 коп., які складаються з: 4726 грн. 55 коп. - заборгованість за спожиту електроенергію, 577 грн. 24 коп. - три відсотки річних, а 1337 грн. 87 коп. - інфляційна складова.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі» заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 4 726,25 грн., яку зарахувати на рахунок із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 у ТВБВ10026/0104 філії - ГУ по м. Києву та Київськ. обл. АТ «Ощадбанк», МФО 322669, код ЄДРПОУ банка 09322277, 1915,10 грн. - 3% річних та інфляційну складову боргу та зарахувати на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 у ТВБВ10026/0104 філії - ГУ по м. Києву та Київськ. обл. АТ «Ощадбанк», МФО 322669, код ЄДРПОУ банку 09322277, 2270,00 грн. судового збору та зарахувати на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 у ТВБВ10026/0104 філії - ГУ по м. Києву та Київськ. обл. АТ «Ощадбанк», МФО 322669, код ЄДРПОУ банку 09322277.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема, суд першої інстанції не дослідив проведений позивачем розрахунок заборгованості, не перевірив правильність вказаного розрахунку, не визначив початок перебігу позовної давності за позовними вимогами, що призвело до помилкових висновків про наявність правових підстав для задоволення позову.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом поза межами позовної давності щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з лютого 2015 року по травень 2018 року. Заявити про застосування наслідків спливу позовної давності, під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 не мала можливості так як не була повідомлена про розгляд справи та не отримувала копію ухвали про відкриття провадження.

Також в доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме порушено порядок виклику особи місце проживання якої неможливо встановити. Виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України не здійснювався, отже судом першої інстанції розглянуто справу без належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, чим було позбавлено відповідача можливості належним чином підготуватися до розгляду справи, подати до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності та інші процесуальні документи.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.

У зв`язку з тим, що суддя-доповідач та судді-учасники колегії перебували у відпустках, у суду була відсутня можливість розглянути дану цивільну справу в межах строку, що визначений ст. 371 ЦПК України.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 січня 2022 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» в частині прав та обов`язків, необхідних для здійснення діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та передачі електричної енергії (електричними (локальними) мережами, в тому числі і в частині використання ліцензії та тарифів виданих та встановлених для ПАТ «Київенерго».

27 грудня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір про користування електричною енергією, відповідно до якого позивач надає на платній основі постачання електричної енергії в помешкання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на 01 червня 2021 року заборгованість відповідача складає 6641 грн. 65 коп. з яких: 4726 грн. 55 коп. - заборгованість за спожиту електричну енергію; 1915 грн. 10 коп. - 3% річних, відповідно до розрахунку заборгованості.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконував зобов`язання зі сплати спожитих послуг, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги, 3% річних та інфляційну складову боргу.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

За правилами частини четвертої статей 319 та 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно в відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача у справі про дату час та місце судового розгляду справи.

Так, відповідно до ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Як вбачається з матеріалів справи, за відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» ОСОБА_1 за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , зареєстрованою не значиться (а.с. 19)

З супровідного листа вбачається, що судом першої інстанції було надіслано на поштову адресу відповідача у справі, ОСОБА_1 , копію ухвали про відкриття провадження та копію позову з додатками, однак поштовий конверт повернувся до суду першої інстанції без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 22).

Представник ОСОБА_1 - адвокат Стринатко Ю.Д. 29 липня 2021 року звернувся до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи та надання можливості отримати копії матеріалів справи. (а.с. 23). З матеріалами справи, представник відповідача ознайомився 30 липня 2021 року та отримав копії матеріалів справи на 21-му арк., що підтверджується власноруч написаною розпискою представника відповідача на заяві.

Відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року було відповідачу було встановлено строк на подання відзиву на позов, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали суду про відкриття провадження та до початку розгляду справи по суті.

Таким чином, ознайомившись з матеріалами справи та отримавши копії всіх матеріалів справи, сторона відповідача мала право протягом п`ятнадцяти днів, перебіг яких розпочався 30 липня 2021 року та закінчився 14 серпня 2021 року, подати відзив на позов, разом з тим ні ОСОБА_1 , ні її представник Стринатко Ю.Д. своїми процесуальними правами не скористались, а тому суд апеляційної інстанції не може вважати, що відповідач не була повідомлена про розгляд судової справи.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що розгляд справи по суті в спрощеному провадженні розпочинається після спливу тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі, що регламентується ст. 279 ЦПК України, а не як стверджує відповідач з дня отримання стороною відповідача копії ухвали про відкриття провадження.

Окрім того, представник відповідача стверджуючи, що відповідач ОСОБА_1 не проживає за адресою, що зазначена в позові, не надає суду відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача чи про місце її фактичного перебування, натомість в апеляційній скарзі зазначає поштову адресу відповідача: АДРЕСА_1 , за якою остання не отримує поштову кореспонденцію.

Також, представник відповідача в апеляційній скарзі зазначає свою адресу для листування: АДРЕСА_2 , за якою також не отримує жодну поштову кореспонденцію надіслану судом, що свідчить про небажання сторони відповідача отримувати будь-яку поштову кореспонденцію, що надсилається судом.

Щодо клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (узгоджується з правовими висновками, що викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)).

Згідно зі ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (узгоджується з правовими висновками, що викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач у справі не скористався правом на порушення питання про застосування наслідків спливу позовної давності до ухвалення рішення по суті спору, подавши таку заяву вже після ухвалення рішення суду, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції.

Разом з тим, забезпечуючи стороні відповідача право на справедливий суд, суд апеляційної інстанції все ж перевірив підстави для застосування наслідків спливу позовної давності та дійшов висновку, що позовна давність у даній справи не спливла, оскільки з наданого суду розрахунку вбачається, що відповідач користувалася послугами позивача з лютого 2015 року по грудень 2018, оскільки їй нараховувалась плата за спожиту електроенергію, яку відповідач сплачувала не в повному обсязі.

Однак, починаючи з січня 2019 року по березень 2021 року, відповідачу не нараховувалась плата за електроенергію та відсутні показники споживання електроенергії відповідачем, станом на січень 2019 року непогашена відповідачем заборгованість становила 8226 грн. 55 коп.

При цьому з розрахунку заборгованості, наданому суду вбачається, що відповідач визнала розмір заборгованості перед позивачем, про свідчать її дії спрямовані на погашення заборгованості, зокрема, відповідач у березні 2020 року на погашення заборгованості сплатила 2500 грн., а у вересні 2020 року - 1000 грн., тим самим перервавши перебіг позовної давності та підтвердила визнання боргу.

Отже, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивачем подано позов в межах позовної давності, а тому відсутні правові підстави для застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Таким чином, судом апеляційної інстанції не приймає до уваги наданий суду розрахунок переплати коштів за послуги постачання електричної енергії, оскільки такий розрахунок не подавався до суду першої інстанції та не був предметом розгляду під час вирішення справи, поважних причин неможливості подання такого розрахунку до суду першої інстанції відповідачем не наведено, а тому такий доказ вважається таким, що поданий з порушенням вимог та правил, що встановлені нормами чинного цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасовано з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому суд доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 80, 82, 367, 369, 374, 375 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: