Справа № 577/4600/20
Провадження № 2/577/10/22

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Кузнєцовій О.Л.

з учустю представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Конотоп цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Пастушенко Людмила Володимирівна, приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Гавриленко Дмитро Валерійович про встановлення факту родинних відносин та визнання недійсним заповіту,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом та просить встановити факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Конотоп Сумської області, є її рідною тіткою та визнати недійсним заповіт, посвідчений 13.04.2020 року приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Гавриленком Д.В., складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 . Свої вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Конотоп Сумської області померла її тітка ОСОБА_5 . Вона є спадкоємцем за законом після її смерті. Пізніше довідалась, що 13.04.2020 року тітка залишила заповіт, яким вона заповідала ОСОБА_4 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіт посвідчено 13.04.2020 року приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Гавриленком Д.В. за реєстровим № 580. Вважає, що даний заповіт недійсним з наступних підстав. На час складання заповіту тітка вже тривалий час хворіла на психічне захворювання, що підтверджується численними листами на її ім`я з органів соціального захисту. Отримати інформацію з лікарні про її діагноз, перебування на психіатричному обліку вона не змогла, оскільки це є лікарською таємницею. В разі визнання заповіту недійсним, вона як племінниця, має право на спадкування за законом на майно померлої, а тому змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. В той же час, нотаріус встановила, що у неї відсутнє свідоцтво про народження тітки, а тому документально не підтверджуються родинні відносини між ними. Звернення до Державного архіву Сумської області не допомогло, оскільки книги з актовими записами за 1942 рік до архіву не надходили. Таким чином, вирішити це питання можливо лише в судовому порядку. Встановлення факту родинних відносин між ними, необхідно для вступу в спадщину. Родинні відносини між ними підтверджуються свідоцтвом про народження, про шлюб.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні, кожен окремо, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просятьь їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 , кожен окремо в судовому засіданні проти позовних вимог заперечують частково, при ухваленні рішення просять врахувати відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив (а.с. 52, 53, 132, 134). Просять відмовити позивачу у задоволенні позову в частині визнання заповіту недійсним, щодо встановлення факту родинних відносин покладаються на розсуд суду.

Третя особа приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Пастушенко Л.В. в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, при розгляді справи покладається на розсуд суду (а.с. 29).

Третя особа приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Гавриленко Д.В. в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, проти позовних вимог щодо встановлення факту родинних відносин не заперечує. Проти позовних вимог в частині визнання заповіту недійсним заперечує (а.с. 27).

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Конотоп Сумської області (а.с. 4).

З копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Конотоп Сумської області (а.с. 5).

Згідно листа з державного архіва Сумської області № В-6/01-22 від 29.07.2020 року вбачається, що книга реєстрації актів с. Салтикове Конотопського району Сумської області за 1942 рік на зберігання до Державного архіву Сумської області не надходила та її місцезнаходження архіву невідомо, тому підтвердити факт народження ОСОБА_5 немає можливості (а.с. 6).

З копії свідоцтва про народження НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Салтикове Конотопського району Сумської області, батьком вказаний ОСОБА_7 , матір`ю - ОСОБА_8 (а.с. 7).

Згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_4 ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Конотоп Сумської області, батьком вказаний ОСОБА_6 , матір`ю - ОСОБА_10 (а.с. 8).

З копії свідоцтва про одруження НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_9 04.10.2003 року уклала шлюб з ОСОБА_11 , після чого змінила прізвище на ОСОБА_12 (а.с. 8).

Згідно копії довідки виконавчого комітету Конотопської міської ради № 2820 від 03.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_5 з 29.01.1974 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала в АДРЕСА_1 (а.с. 9).

З копій листів виконавчого комітету Конотопської міської ради від 21.08.2019 року, 29.08.2019 року та 11.10.2019 року вбачається, що надання ОСОБА_5 соціальних послуг відділенням соціальної допомоги вдома територіальним центром соціального обслуговування Конотопської міської ради Сумської області неможливо, оскільки ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра «Конотопська центральна районна лікарня ім. ак. М.Давидова» (а.с. 10 - 12).

Під час судового розгляду встановлено, що 13 квітня 2020 року ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Гавриленком Д.В., а також в ньому зазначено, що заповіт складено о 14 год. 00 хв., у зв`язку з поганим станом здоров`я заповідача, заповіт посвідчений за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Згідно роз`яснення приватного нотаріуса Конотопського міського нотаріального округу Пастушенко Л.В. № 442/02-14 від 31.08.2020 року, встановлено, що ОСОБА_5 за життя склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Гавриленком Д.В., 13.04.2020 року за реєстровим № 580, за яким належну їй квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 заповідала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . На день смерті ОСОБА_5 даний заповіт чинний. За заявою спадкоємця за заповітом ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину після померлої- ОСОБА_5 , нею 16.07.2020 року заведена спадкова справа № 44/2020. У разі наявності у заявника претензій щодо спадкового майна, охопленого заповітом, заявник має право звернутись до суду (а.с. 13).

З висновку судово-психіатричного експерта № 224 від 14.06.2021 року вбачається, що станом на 13.04.2020 року ОСОБА_5 страждала хронічним психічним захворюванням у виді «Хронічного маячного розладу». На момент написання (підписання) заповіту 13.04.2020 року ОСОБА_5 страждала хронічним психічним захворюванням у виді «Хронічного маячного розладу». Даний розлад психіки має стійкий, хронічний характер, впливав на вільне волевиявлення, сприйняття значення своїх дій та здатність керувати ними на момент підписання вказаного заповіту. За своїм психічним станом ОСОБА_5 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними під час написання (підписання) заповіту 13.04.2020 року. Наявне у ОСОБА_5 хронічне психічне захворювання у виді «Хронічного маячного розладу» позбавляло її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними під час написання (підписання) заповіту 13.04.2020 року (а.с. 124 - 128).

Свідок ОСОБА_13 , допитана в судовому засіданні, пояснила, що покійну ОСОБА_5 знала тривалий час, сусіди. ОСОБА_3 племінницю ОСОБА_5 також знає. Мешканці будинку, сусіди вели розмову, про те, що необхідно звернутися до міськгазу, щоб відключили газ, оскільки ОСОБА_5 неодноразово говорила, що підірве будинок. Їй відомо, що ОСОБА_5 страждала на психічні захворювання. Також відомо, що вона лікувалася в Роменській психіатричній лікарні. Дійсно ОСОБА_5 була складною, тяжкою людиною за характером, можливо це було внаслідок хвороби. ОСОБА_3 бачила, коли вона приїздила до ОСОБА_5 , з нею був її чоловік. ОСОБА_4 також декілька разів бачила, коли вона приходила до ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_14 , допитана в судовому засіданні, пояснила, що померлу ОСОБА_5 знала з 1974 року, сусіди. ОСОБА_3 знає, як племінницю померлої. ОСОБА_4 також знає, вона декілька разів приходила до ОСОБА_5 . ОСОБА_5 дійсно була психічно хворою людиною, про це знали всі мешканці будинку. Відомо, також, що ОСОБА_5 знаходилася на лікуванні в Роменській психіатричній лікарні. Дуже часто приїздила поліція, оскільки вона закривалася в квартирі, а потім не могла відкрити і телефонувала до поліції. Спочатку вона була мирною людиною, а згодом були і конфліктні ситуації, погрожувала підірвати будинок, закривала в туалеті контролера, говорила, що в неї вкрали м`ясо.

Свідок ОСОБА_15 , допитана в судовому засіданні, пояснила, що ОСОБА_5 знає з 2010 року, оскільки вона була членом Конотопського благодійного фонду інвалідів та тяжкохворих «Святого Великомученика і цілителя Пантелеймона». ОСОБА_4 також знає по волонтерській діяльності. ОСОБА_5 була інвалідом ІІ групи загального захворювання з 2010 року, пересувалася на милицях. З червня 2019 року до фонду ОСОБА_5 не приходила, оскільки отримала перелом шийки бедра, вони відвідували її вдома. ОСОБА_5 не виявляла ознак психічного захворювання, в спілкуванні була адекватною. Медичної освіти не має.

Допитаний в судовому засіданні експерт КНП Сумської обласної ради «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» ОСОБА_16 підтримала свій висновок, дійсно померла ОСОБА_5 страждала хронічним психічним захворюванням у виді «Хронічного маячного розладу». Такий розлад не піддається сумніву, оскільки симулювати його неможливо. Пацієнтка не вважала себе хворою. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, про які повідомили свідки. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні та показання підтверджуються і доповнюються іншими зібраними по справі доказами.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч.2 ст.1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини.

Згідно ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Ст. 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно ст. 1248 ЦК України встановлено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам, відповідно до ст. 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом(частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Згідно з ч. 2 ст. 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заінтересованими особи, повноважними пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Ст. 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Підставою недійсності заповіту є недотримання заповідачем вимог, додержання яких необхідне для чинності цього правочину. Аналіз загальних норм про правочини (гл. 16 ЦК України) та спеціальних норм про заповіт (гл. 85 ЦК України) дає підстави виділити вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності заповіту:

1) зміст заповіту не може суперечити положенням ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

2) заповіт може скласти фізична особа з повною цивільною дієздатністю;

3) заповіт складається особисто заповідачем;

4) волевиявлення заповідача має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

5) заповіт складається в письмовій формі, посвідчується нотаріусом або іншою посадовою чи службовою особою, вичерпний перелік яких наведено у ст. 1251, 1252 ЦК України.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 роз`яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Як відзначив Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 року у справі № 372/1862/17, підставою для визнання правочину недійсним згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Таким чином, особа під час складення заповіту перебуває у стані «фактичної недієздатності».

Для встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7).

Відтак висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент складення заповіту.

Отже, за таких обставин, враховуючи висновок судово-психіатричного експерта № 224 від 14.06.2021 року, згідно якого ОСОБА_5 станом на 13 квітня 2020 року , тобто в момент складання заповіту, за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд приходить до висновку про необхідність визнання заповіту недійсним.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що висновок судово-психіатричного експерта № 224 від 14.06.2021 року є неповним, оскільки експертом надані висновки на всі питання, які були поставлені перед ним згідно ухвали суду. Крім того, експерт, допитаний в судовому засіданні, надала вичерпні відповіді на всі питання відповідача та її представника. Клопотання щодо проведення додаткової або повторної експертизи від відповідача та її представника також не надходило.

Зважаючи на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що необхідно встановити факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Конотоп Сумської області, є рідною тіткою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та визнати недійсним заповіт, посвідчений 13.04.2020 року приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Гавриленком Д.В., складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст. 202, 207, 215, 225, 1216, 1217, 1218, 1233, 1234, 1235, 1247, 1251, 1254, 1257 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-78, 81, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , мешканка АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_6 виданий 18 лютого 2004 року Конотопським МРВ УМВС України в Сумській області, іден. № НОМЕР_7 ) задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 в м. Конотоп Сумської області, є рідною тіткою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Визнати недійсним заповіт, посвідчений 13 квітня 2020 року приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Гавриленком Дмитром Валерійовичем, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 .

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Конотопського міськрайонного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Буток Т. А.