ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/584/22 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Шевчук Г.М.

Суддів - Костів О. З., Міщій О. Я.,

за участі секретаря - Романська К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/27752/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2022 року, ухваленого суддею Чевилюк З.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Хмельницького апеляційного суду про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої йому зумисним невиконанням рішення суду посадовими та службовими особами відповідача у справі № 2270/14181/11. На обґрунтування своїх вимог вказав, що моральна шкода, завдана йому, полягає у моральних стражданнях та переживаннях, які він переніс під час тривалого очікування на виконання рішення суду. Порушення державою прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції та завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини є свідченням заподіяння моральної шкоди. Закінчення виконавчого провадження, відповідно до постанови ВП 33223826 від 28.12.2018 року і сама постанова про закінчення виконавчого провадження є абсолютним і належним, достовірним і достатнім доказом невиконання рішення суду. Просить стягнути з відповідача на його користь сімдесят дев`ять мільярдів гривень моральної шкоди за невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11 від 16 листопада 2021 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2022 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Хмельницького апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди у розмірі сімдесят дев`ять мільярдів гривень, завданої невиконанням рішення суду у справі №2270/14181/11 від 16 листопада 2021 року.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2022 р. по справі № 686/27752/21 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позовну вимогу ОСОБА_1 задовольнити. Вважає дане рішення незаконним і таким, що підлягає негайному скасуванню.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що правовий конфлікт між сторонами виник з факту невиконання рішення суду у справі №2270/14181/11 в конкретно визначений позивачем період, що є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди в порядку статті 56 Конституції України та частини 1 статті 23 ЦК України. Зазначає, що причина невиконання рішення суду не впливає на виниклі правовідносини і обов`язок держави Україна відшкодувати завдану йому моральну шкоду в наслідок порушення прав. Вважає, що вказаним рішенням суду поставлено під сумнів конституційну норму щодо обов`язковості виконання судових рішень.

Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним ігноруванням судом обставин, що мають значення для справи, повною невідповідністю висновків суду обставинам справи, в тому числі імперативних вимог щодо суддів та судів у ст.265 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Хмельницького апеляційного суду Хмельницької області просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23 березня 2022 року без змін. Вважає, що оскаржуване рішення в повному обсязі відповідає чинному законодавству, прийняте з дотриманням та у відповідності до норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що скаржником не доведено факту протиправності дій Хмельницького апеляційного суду, наявності заподіяної йому моральної шкоди відповідачем та причинного зв`язку між ними, а також компетенції Хмельницького апеляційного суду представляти державу у даному спорі.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь головуючої судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

За приписами ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. п. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14.11.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Хмельницького міського відділу УМВС в Хмельницькій області, управління державної казначейської служби України у м. Хмельницькому про зобов`язання вчинення дій та стягнення моральної шкоди. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.11.2011 року у справі №2270/14181/11, яка залишена в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.05.2012 року, адміністративний позов було задоволено частково та зобов`язано Хмельницький відділ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки та відмовлено в задоволенні позову в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року визначено, що паспорт повинен був знаходитись на момент винесення рішення по справі у відповідача, оскільки останнього було зобов`язано видати позивачу паспорт, виданий Хмельницьким УМВС України в Хмельницькій області 27.07.1999 року, а не новий.

Рішення суду у справі №2270/14181/11 набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню.

На підставі цього рішення 11 червня 2012 року суд видав виконавчий лист №2270/14181/11, який перебував у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області на виконанні (виконавче провадження №33223826).

Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою від 05 жовтня 2012 року замінив у виконавчому проваджені №33223826 боржника Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на Управління.

Постановою державного виконавця від 28 грудня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2270/14181/11, виданого 11 червня 2012 року Хмельницьким окружним адміністративним судом, закінчено на підставі п. 11 ч. 1ст. 39 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження».

Вищезазначені факти підтверджені Постановою Хмельницького апеляційного суду від 5 квітня 2021 року у справі №686/24767/20, де позивачем виступав ОСОБА_1 , а тому в порядку ст.82 ЦПК є доведеними в даному процесі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено незаконність дій чи бездіяльність Держави Україна в особі Хмельницького апеляційного суду при невиконанні рішення суду у справі №2270/14181/11.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої - п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статі 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Отже, для настання деліктної відповідальності необхідно довести наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінку заподіювана; вину.

Згідно зі статтею 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Із положень ч. 4 ст. 58 ЦПК України слідує, що держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади), або через представника.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органами державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду. Водночас, залучення або ж незалучення до судового вирішення спору такого органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не орган державної влади, який порушив права чи інтереси позивача.

Аналогічний висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 27 листопада 2019 року (справа №242/4741/16-ц) та від 25 березня 2020 року (справа №641/8857/17).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 пред`явив позов про відшкодування моральної шкоди до держави Україна. При цьому позивач визначив Хмельницький апеляційний суд як орган, який порушив його права та має представляти інтереси держави у спірних правовідносинах.

Водночас відповідно до положень розділу VІІІ «Правосуддя» Конституції України та Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд не наділений повноваженнями представляти державу у суді за позовами про відшкодування шкоди, завданої під час здійснення правосуддя.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі статті 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що позивачем не зазначено, в чому саме полягає незаконність дій чи бездіяльність Держави Україна в особі Хмельницького апеляційного суду при невиконанні рішення суду у справі №2270/14181/11 за 16 листопада 2021 року.

Крім того, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що позивачу завдано моральної шкоди внаслідок невиконання рішення суду у справі №2270/14181/11.

ОСОБА_1 не довів склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави Україна перед ним за завдані збитки.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права, суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог .

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішеня не впливають.

Cуд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, повно та всебічно дослідив обставини справи та оцінив надані сторонами докази.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд, переглядаючи справу виключно в межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду, яке є правильним та справедливим по суті.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 липня 2022 року.

Головуюча: Шевчук Г.М.

Судді: Костів О.З.

Міщій О.Я.