Провадження № 2/344/977/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Герлан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Фінпром маркет, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Відділ державної виконавчої служби у м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

в позові вказано, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Виконавчий напис вчинений нотаріусом з недотримання вимог закону. Також не зрозуміло з якої суми заборгованості проводилися відповідачем дані розрахунки по процентах та пені. Розрахунок заборгованості не був наданий при вчиненні виконавчого напису, оскільки до виконання пред`явлений лише оригінал виконавчого напису. Також позивачу не відомі факти відступлення права вимоги по даному кредитному договору. У виконавчому написі зазначена дата укладення кредитного договору 04.05.2008, але доданий кредитний договір від 20.05.2008. Виходячи з наведеного сума в розмірі 15939,37 грн. не є узгодженою тому не можна її вважати безспірною, оскільки позивач не погоджується з нею. Просила суд про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського МНО Остапенко Є.М. від 07.05.2021 року №32698 про стягнення на користь відповідача 15989,37 грн.

Відповідач подав суду заяву про визнання позовних вимог в порядку ст.206 ЦПК України.

Треті особи в судове засідання не з`явилися. Письмових пояснень третіх осіб суду не надано.

20.05.2008 між позивачкою та АТ ,,Індустріально-експортний банк укладено договір про відкриття карткового рахунку, видачу платіжної картки та їх обслуговування, з встановленою відновлюваною кредитною лінією в сумі 7000 грн.

07.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис №32698 про стягнення із позивача невиплачені в строк грошові кошти на користь ТзОВ ,,Фінпром маркет, якому ТзОВ ,,Фінансова компанія ,,Груп Фактор відступлено право вимоги на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №14/12/2020-ФМ від 14.12.2020, за кредитним договором без номера від 04.05.2008, укладеним між первісним кредитором АТ ,,Індустріально-експортний банк та ОСОБА_1 , за період з 13.12.2020 по 07.05.2021: 15939,37 грн. заборгованість за тілом кредиту, 50 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 15989,37 грн.

Постановою від 06.09.2021 відкрито виконавче провадження №66702659 про стягнення з позивачки на користь відповідача боргу в сумі 15989,37 грн.

За подання до суду позовної заяви позивачка оплатила судовий збір в розмірі 908 грн., що підтверджується наданою позивачем квитанцією та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.

В заяві відповідача про визнання позовних вимог в порядку ст.206 ЦПК України вказано, що відповідач визнає позовні вимоги позивачки в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрованого за №4 453 від 26.01.2021 таким, що не підлягає виконанню та стягнення з відповідача судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454 грн. (інші 50% судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України) Відповідач просив суд задовольнити позовні вимоги позивачки в частині визнання виконавчого напису №4 453 від 26.01.2021 таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судовий збір за подання позовної заяви в сумі 454 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 227 грн.

Однак, позивачка оскаржує виконавчий напис від 07.05.2021 про стягнення на користь відповідача 15989,37 грн, який зареєстровано в реєстрі за №32698 та який просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню. А відповідач визнає позов в частині визнання виконавчого напису від 26.01.2021 зареєстрованого за №4 453 таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, вказана заява про визнання позову не може бути взята судом до уваги, оскільки не стосується оскаржуваного позивачкою виконавчого напису.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

В ст. 88 Закону України «Про нотаріат» вказано, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Позивачкою заперечено заборгованість та вказано в позові, що вона не є безспірною.

В ч.1 ст.12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч.2 ст.13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч.5 ст.81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч.7 ст.81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Відповідач не подав суду доказів на спростування доводів позивачки.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права сформульованому у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19) для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Отже за змістом рішення Верховного Суду на відповідача покладено обов`язок спростувати доводи позивача про те, що заборгованість не була безспірною.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Законодавчо визначені умови вчинення виконавчих написів зобов`язують стягувачів надати нотаріусу виключно документи, які підтверджують безспірність цієї заборгованості і які передбачені відповідним Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України, і зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. До 26.11.2014 року, тобто до прийняття постанови № 662, серед документів, які підтверджують безспірність заборгованості були, серед іншого, нотаріально посвідчені угоди. Після 26.11.2014 року до вказаного Переліку документів, які підтверджують безспірність заборгованості були включені кредитні договори, однак, судовим рішенням у справі № 826/20084/14 постанова Кабінету Міністрів України № 662 про внесення таких змін визнана незаконною і нечинною, а відтак, до спірних правовідносин мають застосовуватись положення Переліку до внесення змін і які не передбачають кредитних договорів документами, які підтверджують безспірність заборгованості, крім випадку, якщо такий кредитний договір посвідчено нотаріально.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 07.05.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

В постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 137/1666/16-ц вказано, що «Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Суд взагалі не надав жодної оцінки документам на підтвердження безспірності заборгованості, не перевірив факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, не перевірив дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всіх вищезазначених вимог закону. Більш того, в матеріалах справи узагалі відсутній примірник кредитного договору, а суд не встановив, на яку суму, строк та на яких умовах його було видано».

У виконавчому написі зазначено про стягнення невиплачених в строк грошових коштів за кредитним договором від 04.05.2008, позивачкою надано копію договору про відкриття карткового рахунку, видачу платіжної картки та їх обслуговування, з встановленою відновлюваною кредитною лінією від 20.05.2008, укладеного між позивачкою та АТ ,,Індустріально-експортний банк.

Відповідно до ст.81 ЦПК України та змісту постанови Великої Палати Верховного Суду в справі № 137/1666/16-ц позивачу та відповідачу належить довести перед судом оцінку документів на підтвердження безспірності заборгованості, факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всіх вимог закону, суму, строк, умови отримання позики.

Відповідач не подав суду доказів на спростування доказів позивачки.

Відповідачем не спростовано позов тому він підлягає задоволенню.

Таким чином, оскаржуваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судовий збір за подачу позову 908 грн.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

У Х В А Л И В :

позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича від 07.05.2021 №32698 про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Фінпром Маркет 15989,37 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Фінпром маркет (, місцезнаходження: 08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, 9 А, офіс 204) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 908 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.