рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/3570/22

Номер провадження 2/495/1676/2022

19 липня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі Коліниченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, у якій позивачка просить суд:

- визнати за ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом, право власності на: житловий будинок АДРЕСА_1 , що в цілому складається в цілому з житлового будинку літ. «А» загальною площею 56,0 кв.м., житловою 42,0 кв.м., літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», літня кухня літ. «З», сарай літ. «Є», сарай літ. «І», сарай літ. «Ж», вбиральня літ. «Д», споруд № 1-5, І; земельну ділянку площею 0,0375, кадастровий номер :01:004:0226, що розташована по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:004:0225, що розташована по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 13 листопада 2021 року Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис за №1485.

Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,0375 га, кадастровий номер :01:004:0226, що розташована по АДРЕСА_1 , земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:004:0225, що розташована по АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що на момент смерті батька вона проживала разом з ним та на даний час продовжує мешкати в будинку, який належав батькові. Таким чином, після смерті батька вона прийняла спадщину та від спадщини не відмовлялась.

Іншим спадкоємцем на спадщину є відповідач ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ), яка є рідною сестрою спадкодавця.

У зв`язку з наведеним позивачка звернулася до суду за захистом своїх спадкових прав.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 10.06.2022 року провадження по справі відкрито, розгляд справи призначено на 17 червня 2022 року.

В судове засідання, призначене на 19.07.2022 року сторони не з`явились.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, просить справу розглядати у її відсутність.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, надала до канцелярії суду заяву відповідно до якої вказуює, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у повному обсязі, крім того просить справу розглядати у її відсутність.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню с заступних підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 13 листопада 2021 року Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис за №1485.

Факт родинних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_3 , виданим повторно 14.08.2003 року відділом ЗАГС м. Кокшетау Акмолінської області, актовий запис за №910, згідно якого ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , в графі батько зазначено: ОСОБА_3 .

09 серпня 1998 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_6 , та після укладення шлюбу взяла прізвище « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданим повторно 09 вересня 2000 року Хмельницьким міським відділом РАГС, актовий запис за №1022.

Таким чином позивачка є спадкоємцем першої черги за законом.

Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,0375 га, кадастровий номер :01:004:0226, що розташована по АДРЕСА_1 , земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:004:0225, що розташована по АДРЕСА_1 .

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №717031, ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради від 18.07.2008 року №540-V, є власником земельної ділянки площею 0,1000 га. Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель в споруд.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №717032, ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради від 18.07.2008 року №540-V, є власником земельної ділянки площею 0,0375 га. Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

Позивач вказує, що на момент смерті батька вона проживала разом з ним та на даний час продовжує мешкати в будинку, який належав батькові. Таким чином, після смерті батька вона прийняла спадщину та від спадщини не відмовлялась.

Іншим спадкоємцем на спадщину є відповідач ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ), яка є рідною сестрою спадкодавця.

Під час розгляду справи відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнала у повному обсязі.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

За змістом ст. 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і зворотної дії не мають, крім випадків, коли вони пом`якшують, або скасовують цивільну відповідальність. Тобто при вирішенні даного спору щодо угоди купівлі-продажу майна, вчиненої у липні 1997 року, мають бути застосовані положення Цивільного Кодексу України 1963 року.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Судом установлено, що, позивачка є спадкоємцем першої черги за законом до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Іншими спадкоємці другої черги на спадщину є рідна сестра померлого відповідачка ОСОБА_2 , яка під час розгляду справи позовні вимоги ОСОБА_1 визнала.

Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини і норми права, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про те, що за життя спадкодавцю ОСОБА_3 належало наступне майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , що в цілому складається в цілому з житлового будинку літ. «А» загальною площею 56,0 кв.м., житловою 42,0 кв.м., літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», літня кухня літ. «З», сарай літ. «Є», сарай літ. «І», сарай літ. «Ж», вбиральня літ. «Д», споруд № 1-5, І; земельну ділянку площею 0,0375, кадастровий номер :01:004:0226, що розташована по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:004:0225, що розташована по АДРЕСА_1 .

Позивач є донькою спадкодавця та на момент смерті проживала разом із батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , тобто є такою, що прийняла спадщину.

Під час розгляду справи відповідачка ОСОБА_2 позов визнала у повному обсязі.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права та позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом, право власності на: житловий будинок АДРЕСА_1 , що в цілому складається в цілому з житлового будинку літ. «А» загальною площею 56,0 кв.м., житловою 42,0 кв.м., літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», літня кухня літ. «З», сарай літ. «Є», сарай літ. «І», сарай літ. «Ж», вбиральня літ. «Д», споруд № 1-5, І; земельну ділянку площею 0,0375, кадастровий номер :01:004:0226, що розташована по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:004:0225, що розташована по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.Д. Анісімова