Провадження № 2/127/4527/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Волошина С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000 грн, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем мають спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діти перебувають на повному утриманні матері, відповідач від обов`язку надання матеріальної допомоги на утримання дітей ухиляється. Відповідач є особою працездатного віку, має змогу надавати матеріальну допомогу своїм дітям, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина не має, має можливість сплачувати позивачу аліменти на утримання неповнолітніх дітей в сумі 5 000 грн. щомісячно. Викладене стало підставою для звернення позивачем до суду з цим позовом.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2021 було відкрите спрощене позовне провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін; сторонам надано строк на подання до суду відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень.

17.12.2021 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Свою позицію мотивував тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження її позовних вимог, а саме доказів того, яким чином вона визначила розмір аліментів на утримання дітей в сумі 5 000 грн на місяць, не надано доказів того, що діти проживають з нею та окремо від батька. Вказав на те, що він в повній мірі своїх можливостей забезпечує дітей всім необхідним для розвитку, навчання, проживання, натомість позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, що стало підставою для звернення відповідачем до відповідних служб. Зазначив, що обов`язок з утримання дітей несуть батьки в однаковій мірі. Щодо свого матеріального забезпечення відповідач зазначив, що він працює сторожем, його дохід на останні шість місяців становить 46 952,17 грн. Крім того відповідач є інвалідом 3 групи, отримує пенсію, яка за останні шість місяців склала 13 200 грн. Загальний дохід за шість місяців склав 60 152,17 грн (10 025,36 грн на місяць). Стягнення аліментів в розмірі, про який просить позивач, призведе до витрачання майже половини доходів відповідача на утримання дітей, тоді як він за станом свого здоров`я змушений витрачати на лікування 2 036 грн на місяць.

Інших заяв по суті спору матеріали цивільної справи не містять.

Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями Свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 (а.с.6-7).

Позивач разом з дітьми зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що слідує з довідок Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, наявних в матеріалах справи №67525, 67524, 67523 від 16.09.2021 (а.с. 8-9а).

За цією ж адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с.22).

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей.

Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст.78-79 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Згідно доводів позовної заяви, діти сторін ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідач у відзиві послався на те, що позивачем не надано доказів того, що вона проживає разом з дітьми та діти проживають окремо від батька. Разом з цим, висловлюючи вказані твердження, відповідач в подальших своїх доводах вказує на те, що позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, що стало підставою звернення відповідачем до відповідних служб.

З представленого відповідачем до відзиву листа начальника служби у справах дітей Вінницької міської ради Л. Шафраньскої від 30.11.2021 вбачається, що на розгляді служби у справах дітей перебуває заява відповідача від 15.11.2021 про необхідність визначення способів його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , що в сукупності з доводами відповідача щодо перешкоджання позивачем у спілкуванні з дітьми, вказує на те, що діти з батьком (відповідачем у справі) не проживають, а проживають разом з матір`ю, позивачем у справі.

Суду видається абсолютно неможливою ситуація при якій батько проживаючи разом з дітьми, позбавлений можливості спілкування з ними, у зв`язку з чим звернувся до Служби у справах дітей ВМР з метою визначення його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Із вказаного доказу вбачається, що відповідач тільки після звернення позивачем до суду з цим позовом вирішив врегулювати питання своєї участі у вихованні дітей за участю Служби у справах дітей ВМР.

Разом з тим суд зазначає, що для вірного вирішення даного спору форма участі батька у спілкуванні з дітьми (відсутність такого спілкування) правового значення не має.

Зазначаючи обставину виконання обов`язку по утриманню та матеріальному забезпеченні дітей відповідач жодних доказів цієї обставини суду не представляє.

Тому суд дійшов переконання, що діти сторін перебувають на повному утриманні матері (Позивача у справі) та що відповідач не приймає належної участі в утриманні спільних з позивачем малолітніх дітей, чим порушує як права дітей на належний рівень матеріального забезпечення так і права позивача на отримання відповідної допомоги від батька дітей на їх утримання.

Як встановлено судом відповідач ОСОБА_2 хворіє на ПТФС н/кінцівок, змішана форма, ХВН ІІІ ст, трофічні виразки гомілок, дермато-фіброз гомілок. На підтвердження свого стану здоров`я ОСОБА_2 надав суду копію висновку спеціаліста від 14.12.2021 року, виданого університетською клінікою Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова (лікар Гуменюк О.І.) (а.с.).

Дослідивши наведений вище висновок суд встановив, що станом на дату готування відзиву на позовну заяву відповідач хворів на вищезазначені захворювання, однак надані суду докази не свідчать про тривалий характер захворювання відповідача. Крім того відповідачем суду не надано доказів, з яких би вбачалося, який час відповідач хворіє та продовж якого часу відповідач витрачає на лікування 2036 грн на місяць. Так само відповідачем не надано доказів, які б свідчили про необхідність постійного (безперервного) прийому відповідачем прописаних лікарем ліків, доказів того, що його захворювання носить хронічний (невиліковний) характер.

Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону утримувати неповнолітніх дітей зобов`язані обоє батьків, які мають рівні права та обов`язки.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно положень ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років з 1 липня 2021 року становить 2510 грн; із 1 грудня 2021 року - 2618 грн.

Дітям виповнилось по 8 років.

Згідно наданих відповідачем доказів він працює в КП «Вінницьке шляхове управління», отримує заробітну плату, яка за період з 01.06.2021 року по 30.11.2021 року склала 46 952,17 гривень.

Крім того відповідач отримує пенсію по інвалідності, яка за період з липня по грудень 2021 року склала 13 200 гривень.

Сукупний дохід відповідача за період з червня 2021 року по грудень 2021 року становить 60 152,17 грн. Згідно доводів відзиву середньомісячний дохід відповідача складає 10 025,36 грн.

Суд звертає увагу, що відповідач доказів виконання своїх обов`язків по утриманню дітей не надав, а тому суд дійшов висновку про їх неналежне виконання та порушення відповідного права особи, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дітей (аліментів).

Визначаючись щодо способу стягнення аліментів, суд враховує, що відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Враховуючи, що визначення способу стягнення аліментів є правом позивача, а остання, звертаючись до суду, просить визначити розмір аліментів в твердій сумі суд дійшов висновку про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Визначаючись щодо їх розміру, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач працездатна особа, офіційно працевлаштований, отримує пенсію по інвалідності, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, а діти потребують такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач має захворювання, лікування яких вимагає певних коштів. З огляду на викладене, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 1500 грн щомісячно на кожну дитину.

При цьому суд також зазначає, що положеннями ст.182 СК України законодавець закріплює мінімальний гарантований розмір аліментів, який дитина має право отримати у будь-якому випадку незалежно від обставин, які можуть перешкоджати в реалізації такого майнового права (50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку як мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Позивач, звертаючись до суду з позовом та ставлячи вимогу про стягнення аліментів в розмірі 5000 грн на двох дітей (по 2500 грн на дитину, що фактично дорівнює розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на момент звернення), будь-яких доказів щодо достатності доходу (заробітку) відповідача (платника аліментів) для визначення аліментів в такому розмірі суду не надала, а тому позовні вимоги в цій частині є лише частково обґрунтованими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При визначені розміру аліментів судом враховані всі повідомлені сторонами обставини, передбачені ст.182 СК України.

Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто в даній справі з 08 жовтня 2021.

На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 908,00 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 80, 84, 91, 180, 183, 184 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 08.10.2021 року, до досягнення дітьми повноліття.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь держави 908 гривень судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: