ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/782/21 Головуючий суддя І інстанції Одарюк М. П.
Провадження № 22-ц/818/1282/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Волошиної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного підприємства «Золота нива 1» на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 серпня 2021 року та на додаткове рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 серпня 2021 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Золота нива 1» про повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою про повернення земельної ділянки, в якій просив витребувати із чужого незаконного користування у Приватного підприємства «Золота нива 1» (надалі ПП « Золота нива 1»), земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0090 (новий кадастровий номер :02:000:0166) та повернути її ОСОБА_1 . Стягнути з ПП « Золота нива 1» на користь позивача понесені ним судові витрати.

Позов мотивовано тим, що він є власником земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0090, розміром 6,9058 га 0 ділянка № НОМЕР_1 , яка розташована на території Комаровської сільської ради Ізюмського району. На початку 2017 року, після отримання інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно виявилось, що в наявності є договір оренди начебто укладений09.11.2011 року між позивачем та ПП « Золота нива 1», зареєстрований 23.05.2014 року, № запису про інше речове право 5796391, на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0090.позивач наголошує на тому, що даний договір він не підписував, але знав, що за мовчазною згодою земельною ділянкою користується ПП « Золота нива-1», та отримував за це плату від ПП « Золота нива -1» з 2007 року. Істотні умови договору оренди землі, передбачені ЗУ « Про оренду землі» з позивачем не узгоджувались та він не має свого екземпляра договору на належну йому земельну ділянку. У лютому 2017 року позивач звернувся з листом до ПП « Золота нива -1» з вимогою надати йому його екземпляр договору оренди землі, але листом від 22.03.2017 року відповідач повідомив позивача, що в нього відсутній екземпляр договору для позивача, так як він був виданий позивачу раніше. Будь яких доказів передачі позивачу його екземпляру договору оренди землі відповідач не надав та не вказав коли саме він був переданий. В зв`язку з тим, що на початок 2017 року належна позивачу земельна ділянка не була зареєстрована у Державному земельному кадастрі позивач був змушений звернутися до землевпорядної організації для виготовлення документації з землеустрою після чого звернувся до міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області для реєстрації належної йому земельної ділянки. Після реєстрації належної позивачу земельної ділянки їй було присвоєно новий кадастровий номер :02:000:0166, це відбулося в зв`язку з дублюванням кадастрових номерів. 16 травня 2015 року позивач зареєстрував своє право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0166 у ДРРП. У 2017 році позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору оренди землі недійсним. В рамках зазначеної справи № 623/1129/17 було проведено судову почеркознавчу експертизу, згідно висновку № 19001/2260 Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 14.02.2018 року вбачається, що підписи від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 09.11.2011 року, розташований на зворотному боці другого аркуша документа в графі « Орендодавець», акті визначення меж земельної ділянки в натурі, акті приймання передачі земельної ділянки до договору оренди землі від 09.11.2011 року виконанні рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1 , а іншою особою. У висновку судово почеркознавчої експертизи № 10/500СЕ-19, складеному 26.02.2020 року судовим експертом Харківського науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України зазначено, що підпис від імені ОСОБА_1 у графі « Орендодавець» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» додаткової угоди від 27.05.2014 року до Договору оренди землі від 09.11.2011 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Постановою Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору оренди земельною ділянки було скасовано, оскільки позивачем обраний невірний спосіб захисту, а тому позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом зобов`язання ПП «Золота нива 1» повернути належну ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0090, площею 6,9068га із земель приватної власності, розташованої на території Комарівської сільської ради Ізюмського району Харківської області.

Стягнуто з ПП «Золота Нива 1» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 грн.

Додатковим рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 серпня 2021 року стягнуто з ПП «Золота Нива 1» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14000 грн понесені у зв`язку з розглядом справи.

В апеляційній скарзі ПП «Золота нива 1» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та у задоволенні позову відмовити.

Скарга мотивована тим, що обидва висновки експертиз суперечать іншим доказам, які наявні в матеріалах справи №623/782/21, які свідчать про підписання ОСОБА_1 договору, а саме копіям державного акта на право приватної власності на землю, картки фізичної особи-платника податків, які ОСОБА_1 надав для заповнення договору, заяві ОСОБА_1 в якій він просив ПП «Золота Нива1» укласти з ним договір оренди землі та іншим документам.

Вказує, що у постанові д 06.06.2018 року у справі №338/180/17 велика Палата Верховного Суду вказала, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Зазначає, що станом на момент підписання спірного договору ОСОБА_1 був особою похилого віку, що підтверджується копією його паспорту, але експерту не було надано відомостей про стан здоров`я ОСОБА_1 , на дату підписання нього договору та ухвала про призначення судової почеркознавчої експертизи не містять відомостей про рік його народження та дату підписання спірного договору.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції було задоволено негаторний позов, однак не було з`ясовано якими доказами підтверджуються ті обставини що позивач вчиняв дії, направлені на користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою, а відповідач вчиняв йому у цьому перешкоди.

Вказує, що судом не було дано оцінки доводам ПП «Золота нива 1», наведеним у відзиві на позовну заяву про пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду.

Вважає, що позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом трирічний строк позовної давності, який в даному випадку слід обчислювати з початку 2017 року та який сплив на початку 2020 року, але позивачем позов було подано у березні 2021 року.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення, просить скасувати додаткове рішення та у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Скарга мотивована тим, що сума судових витрат заявлена до відшкодування у заяві представника ОСОБА_1 про вирішення питання про судові витрати є неспівмірно меншою, ніж сума , заявлена позивачем в попередньому розрахунку судових витрат, наведеному у позовній заяві.

Додатки, додані до заяви про вирішення питання про судові витрати у розмірі 14000 грн не мають відношення доданих справи, н надано детального опису робіт, виконаних адвокатом.

Вказує, що договір про надання правової допомоги від 10.02.2021 року є неукладеним, оскільки в момент його підписання сторонами не було погоджено його істотну умову порядок обчислення гонорару адвоката.

Вважає відсутніми підстави для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі «гонорару успіху» 5 000 грн.

Зазначає, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу 13 000 грн. є нерозумним (завищеним) і неспівмірним зі складністю справи та її значенням для позивача, зі складністю виконаних адвокатом наданих послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржені рішення суду першої інстанції відповідають.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0090, загальною площею 6,9058 га, що знаходиться на території Комарівської сільської ради Харківської області, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР № 015586 ( а.с.8).

Листом від 16 травня 2017 року № 31-20-0.23.021-177/122-17Управління Держгеокадастру в Ізюмському районі Харківської області повідомило позивача про те, що кадастровий номер :02:000:0090 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,9058 га, змінено на кадастровий номер :02:000:0166 в зв`язку з дублюванням ( а.с.9).

Постановою Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 623/1129/17 за позовом ОСОБА_1 до ПП « Золота нива 1», третя особа сектор з питань державної реєстрації Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним встановлено наступне:

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.05.2017 року, згідно заяви ОСОБА_1 з реєстраційним номером 22296240 від 16.05.2017 року зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0166, розміром - 6,9058 га за ОСОБА_1 .

З висновку судово-почеркознавчої експертизи № 19001/2260 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 14.02.2018 року убачається, що підписи від імені ОСОБА_1 в Договорі оренди землі від 09.11.2011, укладеному між ОСОБА_1 та ПП «Золота Нива 1», в особі директора ОСОБА_2 , на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0090, розміром - 6,9058 га (реєстраційна справа, а.7-8), розташований на зворотному боці другого аркуша документа, в графі «Орендодавець»; Акті визначення меж земельної ділянки в натурі до договору оренди землі від 09.11.2011 (реєстраційна справа, а. 9), розташований в графі «Орендодавець», в рядку перед рукописним записом «/ ОСОБА_1 /»; Акті приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди землі від 09.11.2011 (реєстраційна справа, а.10), розташований в графі «Земельну ділянку передав: Орендодавець», в рядку перед рукописним записом «/ ОСОБА_1 /», - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1 , а іншою (іншими) особою (особами) (т.1 а.с.132-146 справа № 623/1129/17).

У Висновку судово-почеркознавчої експертизи № 10/500СЕ-19, складеного 26.02.2020 року судовим експертом Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України зазначено, що підпис від імені Шерстюк С.В.1 у графі «Орендодавець» додаткової угоди від 27.05.2014 р. до Договору оренди землі від 09.11.2011 р. (реєстраційна справа земельної ділянки з кадастровим № :02:000:0090, а.с.30) виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» додаткової угоди від 27.05.2014 р. до Договору оренди землі від 09.11.2011 р. (справа 623/1129/17, том 1, а.с.195), виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. (т.2 а.с.169-174).

Задовольняючи позовні вимоги, суд своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_1 згідно з висновками судової експертизи, які нічим не були спростовані, договір оренди землі не підписував, а відповідач безпідставно відмовляє в повернення використовуваної земельної ділянки позивачу, як власнику цієї земельної ділянки, посилаючись на умови договору, підписаного невстановленою особою замість позивача, у зв`язку з чим створено перешкоди в користуванні позивачем земельною ділянкою.

Стосовно вимог відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначив, що за наявності для того підстав позивач не позбавлений права заявити вимогу про усунення перешкод у користуванні належним йому майном, які тривають, зокрема шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки або скасування запису про державну реєстрацію речового права. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96)).

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що представником відповідача не спростовано обґрунтованості наведеного позивачем в акті надання послуг від 10 серпня 2021 року складу витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а тому заява про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про судові витрати підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів -набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Законом України "Про оренду землі", Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно частини 2статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

Відповідно дост.13 Закону України "Про оренду землі"( у редакції яка є чинною на час виникнення спірних правовідносин)договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі»(тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно частини першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є:об`єкторенди (місцерозташування та розмір земельної ділянки);строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зроблено висновок, що «за частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей4-6,11,17,19цьогоЗаконує підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом».

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом, що ОСОБА_1 договір оренди землі не підписував, відповідно, істотні умови цього договору не погоджував, зазначений договір є неукладеним.

Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Результат аналізу наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

Згідно з частинами першою, третьою і п`ятою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

За змістом статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0090 (новий кадастровий номер :02:000:0166), розміром 6,9058 га, яка розташована на території Комарівської сільської ради Харківської області, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР№015586. Договір оренди землі від 09 листопада 2011 року позивач не підписував, а отже відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваної земельної ділянки позивачу, як власнику цієї земельної ділянки, посилаючись на умови договору, підписаного невстановленою особою замість позивача, у зв`язку з чим створено перешкоди в користуванні позивачем вищезазначеною земельною ділянкою.

Обґрунтовуючи позовну вимогу усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом зобов`язання відповідача повернути належну позивачу земельну ділянку , позивач вважав, що ця ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати у цій справі як таке, що не є пов`язане із позбавленням власника його права володіння на вказану ділянку. У цьому випадку позивач скористався ефективним способом захисту права, яке він як власник земельної ділянки вважав порушеним і просив усунути перешкоди у користуванні належним йому майном, пред`явивши вимогу про повернення такої ділянки. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, про що неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14 ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97).

Тому доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку та не застосував строки позовної давності є безпідставними.

При таких обставинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 договір оренди землі не підписував, відповідно, істотні умови цього договору не погоджував, отже було відсутнє волевиявлення на укладення спірної договору, відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваної земельної ділянки позивачу, як власнику цієї земельної ділянки, посилаючись на умови договору, підписаного невстановленою особою замість позивача, у зв`язку з чим створено перешкоди в користуванні позивачем вищезазначеною земельною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що суд вирішив справу виходячи зі змісту висновків експертиз, без дослідження їх змісту, без надання їм належної правової оцінки та взагалі без наявності в матеріалах справи оригіналів або копій цих висновків, колегія апеляційного суду відхиляє з огляду на таке.

У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року у справі №623/1129/17 за позовом ОСОБА_1 до ПП «Золота нива 1» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним встановлено, що позивач не підписував договір оренди землі від 09 листопада 2011 року та не надавав відповідних повноважень іншій особі на їх підписання, істотних умов цього договору не погоджував, що підтверджується висновками судової почеркознавчої експертизи № 19001/2260 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 14.02.2018 та № 10/500СЕ-19, складеного 26.02.2020 судовим експертом Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Таким чином договір є неукладеним.

Відповідачем ПП «Золота Нива 1» доказів на спростування висновків судово почеркознавчих експертиз не надано.

Посилання ПП «Золота Нива 1» на застосування судом першої інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 стосовно того, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами, колегія суддів відхиляє, оскільки у зазначеній справі встановлені інші фактичні обставини та інші підстави позову, що у свою чергу призводить до іншого матеріально-правового регулювання спірних відносин.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо задоволення вимог відповідача про стягнення з позивача судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000 грн., які стягнуто додатковим рішенням суду, колегія суддів зазначає таке.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14000 грн., а саме 10.08.2021 останнім сплачено адвокату згідно прибуткового касового ордеру від 10.08.2021.

Зі змісту статті 58 ЦПК України убачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ст. ст. 15,60 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачу надавалася правнича допомога адвокатом Волченко Г.В. (свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 5304, видане 26.12.2018 Радою адвокатів Донецької області) на умовах договору про надання правничої допомоги від 10.02.2021, а також додаткової угоди до нього від 04.03.2021.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Представником позивача було подано до суду відповідну заяву, а після ухвалення рішення він звернувся з клопотанням про компенсацію судових витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 10.02.2021, убачається передбачено: п. 4.1. Клієнт зобов`язаний оплатити Адвокату надану правову (правничу) допомогу. 4.2. Гонорар за правову допомогу, надану згідно з п. 2.1. цього Договору, встановлюється за взаємною домовленістю сторін та визначається у Додаткових угодах до цього договору. У разі встановлення погодинної оплати, мінімальний розмір гонорару складі 40% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року в якому надається правова допомога, за годину надання правової допомоги; п. 4.3. Обсяг та зміст наданої правової допомоги, а також розмір гонорару, визначається у акті (актах) наданих послуг, які формуються адвокатом в міру необхідності та направляється на адресу клієнта засобами поштового комунікаційного зв`язку або вручається уповноваженій особі під розписку. Акт наданих послуг, можуть укладати як за певний період надання правової допомоги, так і на певний її вид. Акт наданих послуг надісланий адвокатом засобами поштового зв`язку або вручений клієнту особня вважається погоджений та підписаний клієнтом, якщо протягом 5(п`яти) календарних днів з моменту отримання акту наданих послуг від клієнта не надійшли обґрунтовані зауваження щодо таких актів (а.с. 100-101).

Пунктом 3 додаткової угоди № 1 від 04.03.2021 до договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 10.02.2021 передбачено, що у випадку ухвалення судом першої інстанції рішення за наслідками надання правової (правничої) допомоги згідно з п. 1 цієї угоди на користь клієнта, останній додатково сплачує адвокату гонорар за прийняте рішення на користь клієнта у розмірі 5000 грн.

Пунктом 4 цієї ж угоди - гонорар за правничу допомогу визначений п. 2,3 цієї Додаткової угоди, підлягає сплаті в наступному порядку: Гонорар за правову (правничу) допомогу (не враховуючи «гонорар за прийняте рішення на користь Клієнта») за кожну окрему стадію судового процесу здійснюється Клієнтом в строк визначений за домовленістю Сторін але не пізніше 5 календарних днів з моменту ухвалення судового рішення по суті справи відповідним судом (першої, апеляційної, касаційної інстанції); Гонорар за прийняття рішення на користь Клієнта сплачується Клієнтом не пізніше 5 (п`яти) календарних днів з моменту ухвалення судом першої інстанції рішення на користь Клієнта. Клієнт в межах зазначеного строку має право на оплату правової допомоги частинами в тому числі шляхом внесення попередньої оплати (а.с. 102).

Згідно акту приймання-передачі послуг № 1 від 10.08.2021 до вказаного договору позивачу було надано такі послуги: усна первинна консультація 500 грн; вивчення судової практики 1000 грн; складання позовної заяви 5000 грн, участь у судовому засіданні 24.04. та 10.08.2021 1000 грн., складання заяви про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення у сумі 500 грн; за наслідками надання правової допомоги судом 10.08.2021 ухвалено рішення на користь клієнта, що відповідно до п. 3 додаткової угоди є гонораром успіху ( а.с. 103).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №26 від 10.08.2021 року адвокатом прийнято від ОСОБА_1 гонорар у розмірі 140000 грн. Підстава Договір про надання правової (правничої) допомоги від 10.02.2021, додаткова угода від 04.03.2021 року, акт прийому передачі виконаних робіт від 10.08.2021 (а.с.104).

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що наявні підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними.

Колегія суддів погоджується з розміром належних до відшкодування позивачу понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000 грн, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення та додаткове рішення суду першої інстанції ухвалені з додержанням вимог матеріального та процесуального права і тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Приватного підприємства «Золота нива 1» залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2021 року та додаткове рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б.Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.