ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/416/22 Справа № 173/2166/20 Категорія 48 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Панасенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюОСОБА_1

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод щодо участі у вихованні і спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо та визначення способу участі у її вихованні, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що в період з 2014 рік по 2020 рік перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем справі. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого він сплачує аліменти.

Зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач постійно створює перешкоди у спілкуванні з дитиною. Неодноразово намагався вирішити питання щодо особистої участі у житті дитини, робив спроби домовитись з відповідачем мирним шляхом. Звертався з цього приводу до органу опіки та піклування Верхівцевської міської ради Дніпропетровської області. Однак, всі його намагання врегулювати даний спір мирним шляхом призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач не бажає його присутності, штучно створює такі обставини, за яких він не може зустрічатись із сином, якого не бачив з березня місяця 2020 року.

20 листопада 2020 року на засіданні органу опіки та піклування Верхівцевської міської ради Дніпропетровської області було прийняте рішення про затвердження постанови № 13 від 20 жовтня 2020 року згідно якої вирішено надати йому дозвіл на спілкування з сином кожної середи з 09.00 години до 11.30 години в присутності матері за місцем її проживання, з попереднім повідомленням про час побачення не пізніше ніж за добу.

Однак, зазначене рішення органу оіпки та піклування відповідач ігнорує. Так, у середу 11 листопада 2020 року, він пішов на зустріч із сином, попередньо домовившись про це з відповідачем, але зустріч з дитиною не відбулась. Відповідач прийшла та почала вимагати у нього гроші за зустріч із сином. Після відмови у цьому остання розлютилась та повідомила, що не дозволить йому бачити сина та зробить все можливе для цього. Погрожувала, що буде брати медичні довідки, що дитина хворіє та буде ховати сина і надалі.

Після вчинення таких дій відповідачем, вимушений був знову звернутися до органу опіки та піклування. У відповідь на звернення, орган опіки та піклування повідомив, що з відповідачем проведена бесіда, а йому рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання.

Позивач зазначає, що він виконує і надалі бажає виконувати свої батьківські обов`язки, та безперешкодно спілкуватися з дитиною, систематично бачити сина та брати участь у його вихованні. Крім того, він проживає в одному населеному пункті із відповідачем. Будинок, в якому він проживає, належить його матері. У будинку є всі необхідні для життя дитини умови, що дозволяють привести в нього малолітнього сина, де в теплі та затишку можна спокійно поспілкуватися та побавитися. Вказував, що має вільний графік роботи та має можливість проводити час з дитиною на його території проживання. Вважав, що загострення відносин з відповідачем буде негативно впливати на спілкування з дитиною у присутності обох батьків.

З огляду на викладене, просив суд зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди в участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 . Встановити йому спосіб та порядок участі у вихованні дитини - ОСОБА_3 у вигляді двох днів на тиждень з 09.00 години до 17.00 години без присутності матері на території проживання батька.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 , брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 .

Встановлено ОСОБА_4 спосіб та порядок участі у вихованні дитини ОСОБА_3 , один день на тиждень, щосуботи, з 09.00 до 17.00 години без присутності матері на території проживання батька, ОСОБА_2 з поверненням дитини матері, ОСОБА_1 за місцем її проживання після закінчення встановленого строку.

У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для визначення способу участі батька у вихованні малолітнього сина та спілкуванні з ним, яке у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини. Обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом першої інстанції не встановлено, відповідачем не доведено, та матеріали справи таких доказів не містять.

Не погодившись з рішенням суду в частині встановлення способу та порядку участі у вихованні дитини батьком ОСОБА_2 без присутності матері, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду в цій частині змінити, встановивши зустрічі батька з дитиною на території матері та у її присутності.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції проігноровано рішення Ради з питань опіки та піклування, яким встановлено дозвіл на зустрічі батька з сином виключно у присутності матері. Факт неодноразового звернення позивача до органу опіки та піклування не може бути доказом невиконання відповідачем зазначеного рішення. Вважала, що рішення суду є незаконним також з огляду на те, що суд не врахувавши вік дитини та без висновку психологічної експертизи надав можливість батькові перебувати з сином без присутності матері.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині вимог про встановлення способу та порядку участі у вихованні дитини батьком ОСОБА_2 без присутності матері, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі в період з 2014 року по 2020 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю.

Підставою звернення ОСОБА_2 до суду стало порушення його права, як батька, на участь у вихованні малолітнього сина без присутності матері чи інших осіб, оскільки мати чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За змістом статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із частинами першою, другою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи та надавши їм належну правову оцінку дійшов правильного висновку про наявність підстав для визначення такого способу участі батька у вихованні малолітнього сина, що не суперечить інтересам дитини, а саме: один день на тиждень, щосуботи, з 09.00 години до 17.00 години без присутності матері на території проживання батька, ОСОБА_2 з поверненням дитини матері, ОСОБА_1 за місцем її проживання після закінчення встановленого строку.

Звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 вказувала, що судом першої інстанції при визначенні способу та порядку участі батька у вихованні дитини, не повністю з`ясовані всі обставини справи, які мають істотне значення, в тому числі вік дитини та вирішено це питання без висновку психологічної експертизи.

Слід зазначити, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про встановлення порядку спілкування батька з дитиною без участі матері, оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивач має негативні звички, психічні чи нервові розлади, неналежні умови проживання або наявність антисанітарних чи небезпечних умов для перебування дитини. Докази того, що дитина має захворювання, яке потребує постійної присутності матері, також відсутні. Влаштування дитини до дитячого садочка, свідчить про те, що дитина має нормальний розвиток та може перебувати без присутності матері.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про те, що встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком без присутності матері, забезпечить найбільш повний взаємозв`язок між батьком та дитиною та дозволить батькові вільно, без напруги, спілкуватись з дитиною у звичних для нього умовах без огляду на присутність матері, яка виражає негативне ставлення до позивача та без присутності інших осіб, явку яких забезпечує відповідач у дні спілкування батька з дитиною.

Крім того, судом було встановлено, що ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною, тому ухвалюючи рішення у справі виходив із того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому визначив спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина, що не суперечить інтересам дитини.

Слід зазначити, що законодавством передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Таким чином, вказані та інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Відповідачем на стадії апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції долучені докази в підтвердження доводів про необхідність встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком у присутності матері, які не надавалися суду першої інстанції, оскільки Рада з питань опіки та піклування при Верхівцевській міській раді не роз`яснила останньому про можливість зібрання таких доказів та безвідповідально поставилася до участі у розгляді цієї справи.

Колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники процесу посилаються в апеляційній скарзі. Докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, на думку апеляційного суду, відповідачем причин, що об`єктивно не залежали від неї неможливості подання зазначених доказів у суді першої інстанції не надано. Колегія суддів зазначає, що долучені до заявленого клопотання документи висновків суду першої інстанції також не спростовують та не свідчать про необхідність встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком у присутності матері.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам у справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для зміни судового рішення відсутні, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова