Справа № 364/59/22
Провадження № 2/364/75/22
08.07.2022 року, Володарський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Моргун Г. Л.,
за участі секретаря судового засідання Сіваченко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володарка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , засоби зв`язку: № тел. НОМЕР_2 )
ОСОБА_2 (РНОКПП, паспорт не зазначено, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , засоби зв`язку: № НОМЕР_3
про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
21.01.2022 року позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою зазначаючи, що їй на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . В названому житловому будинку окрім неї зареєстрований ОСОБА_2 , який з 2002 року в даному будинку не проживає, добровільно припинити реєстрацію він не бажає, тому вона змушена звернутися до суду.
Позивач, посилаючись на вказані у позові обставини і неможливість вирішення даного питання в іншому порядку та на ст. ст. 49, 175, 177, 184 ЦПК України, просить суд:
-визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_2 ;
-зобов`язати Володарську селищну раду Київської області провести зняття ОСОБА_2 , таким, з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 31.01.2022 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання на 28.02.2022 року.
28.02.2022 року підготовче судове засідання не відбулося у зв`язку з веденням в Україні воєнного стану. В подальшому за клопотанням позивача підготовче судове засідання відкладалося на 18.03.2022, 29.04.2022, 10.06.2022, 23.06.2022 року.
23.06.2022 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 08.07.2022 року.
Позивач 08.07.2022 року підтримала позовні вимоги та просила суд з огляду на викладені у позові обставини справи позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом із повідомленням, та наразі був повідомлена у порядку, передбаченому ч.11 ст.128, ч.10 ст.187 ЦПК України шляхом здійснення її виклику в судове засідання через розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та шляхом направлення смс повідомлень (а.с. 29, 33, 34, 38, 45, 48, 54, 58, 71,72).
Так, відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів.
Представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог Володарська селищна рада Білоцерківського району Київської області проти задоволення позову не заперечувала, про що надали суду відповідну заяву ( а.с. 26). Одночасно просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності.
Судовий розгляд справи здійснюється з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивачка про що вона повідомила в судовому засіданні, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд розглядає справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.
Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивача, за відсутності відзиву відповідача на позовну заяву, заслухавши позивача в якості свідка, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань.
По справі встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_2 . На ствердження зазначеного факту позивачка надала суду інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 293949101 від 09.012022 року ( а.с.14-15).
Відповідно до витягу № 71 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, в будинку належному позивачці зареєстрований окрім неї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.18). Однак, починаючи з квітня 2002 року племінник в даному будинку не проживає, згідно довідки № 187 від 21.06.2022 року ( а.с. 63).
Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивачки про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , який належить їй.
Вказуючи на те, що відповідач зареєстрований за адресою житлового будинку, однак починаючи з 2002 року не проживає в ньому, не несе тягар утримання житла, та порушує право позивачки як власника нерухомого майна на реалізацію права користування та розпорядження належним на праві власності майном.
Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показами свідків.
В судовому засіданні свідки: ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , надали показання суду, зокрема, що відповідач у належному позивачці житловому будинку не проживає вже дуже давно, більше десяти років. Витрат на утримання будинку не несе. Аналогічні пояснення надала і позивачка допитана судом в якості свідка.
З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи судом не встановлено, покази свідків об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для частково задоволення вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки судом встановлено, що відповідач не є власником будинку, який належить на праві власності позивачці, між сторонами відсутній договір щодо права та порядку користування відповідачем житловим будинком, відповідач не проживає у згаданому будинку більше як декілька років, комунальні послуги не сплачує та більше того, доказів того, що йому чиняться перешкоди у вселенні у вказане житло суду також не було надано.
Наявність реєстрації місця проживання особи в житловому приміщенні, яка в ній не проживає, є перешкодою у здійсненні позивачкою своїх прав власника будинку, встановлення певних пільг при оплаті комунальних послуг та ін.
Зазначені перешкоди підлягають усуненню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Договір найму жилого приміщення між позивачкою та відповідачем не укладався. Згоди на користування жилим приміщенням позивачка не надавала.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України.
Зі змісту ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Так, ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежна від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власника, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Так об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира ст. ст.379, 382 ЦК України.
Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
У п.34, п.39 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від відповідача, який не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16).
Позивачем виконано всі можливі та передбачені законом умови для добровільного зняття з реєстрації відповідача.
За наведених обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивачка правомірно вимагає усунення будь-яких порушень своїх прав, в даному випадку шляхом визнання особи відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з огляду на викладені правові підстави , суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову.
Частковість задоволення вимог позивачки полягає в тому, що вимога позивача про зобов`язання Володарської селищної ради Київської області провести зняття ОСОБА_2 , з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 є зайвою, так як рішення суду про визнання відповідача особою, яка втратила право користування житлом є підставою для зняття з реєстрації відповідним державними органами.
Так, позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму сплаченого нею судового збору у розмірі - 992,40 грн.
Керуючись ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст.16, 317, 321, 346, 383, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
третя особа: Володарська селищна рада Білоцерківського району Київської
про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ) таким, що втратив право користування житловим будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .
У решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ) судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 992,40 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення рішення.

Суддя: Г. Л. Моргун