КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/9877/2021 Головуючий у І інстанції - Василишин В.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/6450/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

встановив:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває на розгляді справа за вказаним вище позовом.

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення даного позову та просив накласти арешт на оздоровчий комплекс, загальною площею 334,2 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060.

Просив заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним у місті Києві та Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам та іншим органам чи особам, які утворені та діють відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяження» вчиняти будь-які реєстраційні дії або вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приймати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та проводити будь-які інші дії з державної реєстрації прав щодо нерухомого майна, яке на підставі права власності належить ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що існує достатньо обґрунтоване припущення, що майно, власником якого є ОСОБА_2 може бути відчужено у будь-який спосіб третім особам, що виключає можливість у майбутньому виконання рішення суду шляхом забезпечення виконання грошових зобов`язань за рахунок майна, що належить ОСОБА_2 .

Враховуючи ту обставину, що предметом спору є стягнення грошових коштів, забезпечення позову у спосіб накладення арешту на майно та заборони його відчуження є співмірним із заявленими вимогами.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2022 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що перебування нерухомого майна - оздоровчого комплексу, загальною площею 344,20 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 в податковій заставі не є гарантією того, що таке майно не буде звільнено з податкової застави у способи передбачені п. 93.1 ст. 93 Податкового кодексу України та продано до моменту розгляду судом даної справи.

Суд першої інстанції належним чином не з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку, що перебування нерухомого майна - оздоровчого комплексу, загальною площею 344,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , в податковій заставі виключає можливість відчуження такого майна.

Зазначає, що підставою ж для застосування заходів забезпечення позову є встановлення об`єктивної можливості вчинення відповідачем дій, які ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду або ефективний захист прав, які є предметом розгляду.

Сама по собі наявність права відповідача розпорядитися майном задля уникнення можливої відповідальності і є тими ризиками, які мають враховуватися при вирішенні даного роду питань.

Також, враховуючи той факт, що відповідач не має іншого майна, а тому, забезпечення позову шляхом накладення арешту на належний відповідачу оздоровчий комплекс, загальною площею 344,20 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та заборони державним реєстраторам вчинення реєстраційних дій щодо вказаного майна, це єдина можливість забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову у даній справі.

На даний час у позивача існує достатньо обґрунтоване припущення, що вищевказане майно, власником якого є ОСОБА_2 може бути в будь-який час відчужено третім особам після зняття податкової застави, що виключить можливість у майбутньому виконати рішення суду шляхом забезпечення виконання грошових зобов`язань за рахунок майна ОСОБА_2 у разі ухвалення судом рішення на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи, що предметом спору є стягнення безпідставно набутих грошових коштів, вважає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу на праві власності майно та заборони державним реєстраторам вчинення реєстраційних дій щодо вказаного майна, є спів мірним із заявленими позовними вимогами, має тимчасовий характер та не порушує права та інтереси відповідача.

Оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, наведені заходи забезпечення позову відповідають вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій.

Просив скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що посилання заявника на існування загрози щодо відчуження нерухомого майна є безпідставним, оскільки відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 січня 2022 року, нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_2 , а саме оздоровчий комплекс, загальною площею 344,20 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , обтяжено, вид обтяження: податкова застава, обтяжувач: Броварське відділення ГУ ДФС у Київській області.

Крім цього, заходи забезпечення позову є неспівмірними заявленим позовним вимогам.

Також, Доцільність застосування заходу забезпечення позову у спосіб заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій, заявником не мотивовано.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1-2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України, позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Як убачається з роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у зв`язку із неспівмірністю заходів забезпечення позову до заявлених позовних вимог, а також у зв`язку із наявністю обтяження майна, арешт на яке просить накласти апелянт.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2022 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 26 липня 2022 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба