Справа № 341/2079/21
Провадження № 22-ц/4808/736/22
Головуючий у 1 інстанції Мергель М.Р.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

з участю секретаря Шандалович В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду від 19 квітня 2022 року, у складі судді Мергеля М.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Бурштинської міської ради Івано-Франківської області про скасування рішень,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року представник позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , Бурштинської міської ради Івано-Франківської області про визнання протиправними та скасування рішень.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що рішенням Бовшівської сільської ради від 22 жовтня 2020 року відповідачу ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0785 га та рішенням Бурштинської міської ради від 02 квітня 2021 року ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку площею 0,1183 га.

15 грудня 2020 року та 17.12.2020 року ОСОБА_1 зверталася до Бурштинської міської ради із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у с. Бовшів, площею 0,15 га, проте листом Бурштинської міської ради їй відмовлено у наданні такого дозволу з тих підстав що вона вже скористалася правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки.

25.02.2021 року ОСОБА_1 подала до Бурштинської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у с. Бовшів, площею 0,15 га, в якій зазначила що вказана земельна ділянка є суміжною із її земельною ділянкою кадастровий номер :01:001:0562 та земельною ділянкою ОСОБА_3 кадастровий номер :01:001:0739, однак листом Бурштинської міської ради від 10.03.2021 року її було повідомлено про те, що земельна ділянка перебувала в користуванні ОСОБА_4 та те, що ОСОБА_3 приватизовує дану земельну ділянку в порядку спадкування.

Представник позивачки вказав, що спірна земельна ділянка не входила до складу спадщини ОСОБА_4 , а була передана ОСОБА_3 протиправно, оскільки останній уже скористався правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки.

Посилаючись на зазначені обставини, представник позивачки просив визнати протиправним та скасувати рішення Бовшівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області від 22 жовтня 2020 року «Про затвердження землевпорядної документації на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та передачі у власність ОСОБА_3 »; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 0,0785 га, кадастровий номер: :01:001:0739; визнати протиправним та скасувати рішення Бурштинської міської ради Івано-Франківської області № 37/10-21 від 02 квітня 2021 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства»; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 0,1183 га, кадастровий номер: :01:001:0833.

Рішенням Галицького районного суду від 19 квітня у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Бурштинської міської ради - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0833 була передана у власність відповідно до рішення від 30.12.1993 року ОСОБА_4 бабусі ОСОБА_3 , та згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1259 від 07.06.2005 року повинна була перейти у власність ОСОБА_3 на підставі такого свідоцтва, проте оскаржуваними рішеннями Бурштинської міської ради від 02.04.2021 року була повторно передана у власність ОСОБА_3 , що суперечить нормам законодавства та підтверджує незаконність рішення суду. Крім того відповідач скористався правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0739, яка також призначена для ведення особистого селянського господарства.

Вважає, що ні земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0739, а ні земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0833не належали ОСОБА_4 , оскільки перебували в комунальній власності, відповідно не входили до складу спадщини ОСОБА_4 .

Апелянт зазначає, що згідно рішення від 30.12.1993 року ОСОБА_4 було передано у приватну власність присадибну ділянку 0,20 га для ведення ОСГ, а у свою чергу технічна документація щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0833 містить довідку №511 від 08.10.2008 року, в якій вказано, що відповідач після смерті ОСОБА_4 користується земельними ділянками площею 0,33 га для ведення особистого сільського господарства з 2004 року. Проте, земельна ділянка площею 0,13 га, незаконно включена до складу земельної ділянки площею 0,20 га, яка була передана у власність спадкодавців, проте не була належним чином оформлена як спадкове майно.

Відповідачем не надано жодних документів з приводу земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0739.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення Бовшівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області від 22 жовтня 2020 року «Про затвердження землевпорядної документації на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та передачі у власність ОСОБА_3 »; визнати протиправним та скасувати рішення Бурштинської міської ради Івано-Франківської області № 37/10-21 від 02 квітня 2021 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства».

Бурштинська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, яку вважає необґрунтованою.

Оскаржувані рішення були прийняті як сільською, так і міською радою в межах діючого законодавства, в межах повноважень визначених Земельним кодексом України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, яка вважає необґрунтованою.

Зазначає, що оспорювані рішення органів місцевого самоврядування жодним чином не порушили права чи законні інтереси позивачки.

Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 заперечили доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.

Представник Бурштинської міської ради Кудиба З.І. заперечила доводи апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд виходив із того, що позивачка не надала суду належних доказів того, що рішеннями Бовшівської сільської ради від 22 жовтня 2020 року та Бурштинської міської ради від 02 квітня 2021 року порушено законні права позивачки на спірні земельні ділянки, оскільки вона не була ні власником, ні користувачем спірних земельних ділянок.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Однією з засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1,2 статті 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до частини 3 статті 12 та частин 1,6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 неодноразово 15, 17 грудня 2020 року та 25 лютого 2021 року зверталася до Бурштинської міської ради із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га у с. Бовшів, Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Згідно листів Бурштинської міської ради від 19 лютого 2021 року та 10 березня 2021 року адресованих ОСОБА_1 у відповідь на її звернення зазначено, що позивачка вже скористалась правом безоплатної приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, дана земельна ділянка була у користуванні ОСОБА_4 згідно з рішенням Бовшівської сільської ради від 30 грудня 1993 року, дану земельну ділянку приватизовує ОСОБА_3 , спадкоємець ОСОБА_4 і така сформована на ОСОБА_3 з присвоєнням кадастрового номера: :01:001:0833 (а. с. 9, 11).

Встановлено, що рішенням Бовшівської сільської ради від 30 грудня 1993 року ОСОБА_4 безоплатно передано у приватну власність присадибну ділянку площею 0,25 га та ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,20 га (а. с. 60).

Згідно заповіту від 10 квітня 2003 року, посвідченого секретарем виконкому Бовшівської сільської ради, внесеного в реєстрі за № 68, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті, все належне їй майно заповіла відповідачу ОСОБА_3 (а. с. 62).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого ОСОБА_3 , спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка знаходиться в колективній власності Агрофірми «Бовшівська», що в с. Бовшів Галицького району розміром 51,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Це майно належить спадкодавиці ОСОБА_4 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 286916, виданого на підставі розпорядження Галицької районної державної адміністрації від 29 березня 2000 року за № 104 та зареєстровано Галицькою РДА 02 жовтня 2000 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 142 (а. с. 71).

Рішенням Бовшівської сільської ради від 22 жовтня 2020 року ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства площею 0,0785 га, кадастровий номер: :01:001:0739, за адресою: АДРЕСА_1 , та передано ОСОБА_3 у приватну власність цю земельну ділянку (а. с.70).

Рішенням Бурштинської міської ради від 02 квітня 2021 року ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства площею 0,1183 га, кадастровий номер: :01:001:0833, за адресою: с. Бовшів, урочище Гай, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, та передано ОСОБА_3 безоплатно у власність цю земельну ділянку (а. с.69).

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 14 квітня 2021 року зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1183 га, кадастровий номер: :01:001:0833 та 23 жовтня 2020 року на земельну ділянку площею 0,0785 га, кадастровий номер: :01:001:0739 (а. с. 19).

Судом першої інстанції встановлено, що згідно матеріалів технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,1183 га в ур. «Гай» установлено, що рішенням Бовшівської сільської ради від 06.09.2020 року ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі площею 0,11 га в ур. «Гай». Така технічна документація розроблена на підставі рішення Бовшівської сільської ради народних депутатів від 30 грудня 1993 року, рішення Бовшівської сільської ради від 06.09.2020 року, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.06.2005 року.

Ухвалюючи рішення по суті позовних вимог, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, за змістом якої правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки, згідно положень ст. 152 ЗК України, здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Громадяни та юридичні особи, відповідно до ст. 116 ЗК України, набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (ст. 122 ЗК України).

Суд правильно зазначив про те, що вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень, що узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц.

А отже, позивачка зобов`язана довести, що рішення Бовшівської сільської ради від 22 жовтня 2020 року та рішення Бурштинської міської ради від 02 квітня 2021 року в частині передачі у власність земельних ділянок відповідачу порушує її права чи законні інтереси.

Разом з тим, позивачка не надала суду доказів які б свідчили про те, що оспорюваними нею рішеннями порушено її права на земельну ділянку площею 0,1183 га, кадастровий номер: :01:001:0833 та земельну ділянку площею 0,0785 га, кадастровий номер: :01:001:0739.

Суд обґрунтовано зазначив про те, що права на спірні земельні ділянки належали з 1993 року спадкодавиці ОСОБА_4 , спадкоємцем якої являється відповідач ОСОБА_3 і формально оспорювана земельна ділянка площею 0,1183 га перебувала у комунальній власності, проте законні права на оформлення права власності на цю земельну ділянку належали відповідачу ОСОБА_3 як спадкоємцю прав ОСОБА_4 .

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що позивачка не позбавлена права у встановленому законом порядку реалізувати своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду від 19 квітня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 липня 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський