ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2022 року м. Чернівці

справа № 725/11/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Перепелюк І.Б., Лисака І.Н.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 травня 2022 року (головуючий у першій інстанції Іщенко І.В.),-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є дочкою померлої ОСОБА_2 та являється єдиною спадкоємицею по закону після смерті свої матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 , являлася особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3, перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, як отримувач пенсії за віком та проживала в селі Киселів Кіцманського району Чернівецької області, яке відповідно до Переліку населених пунктів віднесених до зон радіоактивного забруднення, внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до Постанови КМУ від 23 липня 1991 р. № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради України РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/487/22

Вказувала, що її мати, ще при житті, 21 серпня 2020 року звернулася до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 600/1290/20а позовні вимоги було задоволено в повному обсязі і зобов`язано ГУ ПФУ в Чернівецькій області здійснити з 17 липня 2017 року нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_2 , як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення. Рішення суду набрало законної сили і відповідачем не оскаржувалося.

Згідно наданої довідки Головним Управлінням ПФУ у Чернівецькій області, на запит Приватного нотаріуса Кіцманського районного нотаріального округу у Чернівецькій області Олексюк С.В., недоотримана пенсія за ОСОБА_2 відсутня.

Тобто, рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року Головним Управлінням ПФУ у Чернівецькій області не виконано, перерахунок пенсії не здійснено і як наслідок позивачу безпідставно не виплачено пенсію з урахуванням підвищення, яка мала стати частиною спадкового майна і у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Також зазначає, що у відповіді від 14 жовтня 2021 відповідач зазначив, що заявник не має права на недоотримане підвищення до пенсії, так як таке підвищення до пенсії відповідно до рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.11.2021 року ОСОБА_2 не нараховувалось, однак такі дії відповідача є протиправними, оскільки рішення суду було ухвалено ще при житті покійної матері, яким було встановлено, що ГУ ПФУ в Чернівецькій області неправомірно не нараховувало та не виплачувало ОСОБА_2 передбачене законодавством України підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення.

Посилалася на те, що вона як єдина спадкоємиця після смерті матері, має право на невиплачене її матері підвищення до пенсії, яке є частиною спадкового майна. Предметом у цій справі є майнова вимога щодо виплати недоотриманої суми пенсії померлого пенсіонера в порядку спадкування, і майно, яке залишилось після смерті особи, є спадковим майном, а його отримання носить приватноправовий характер, тому спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У зв`язку з вище викладеним просила визнати за нею право власності на спадкове майно на невиплачену пенсію її матері ОСОБА_2 , з урахуванням підвищення за період з 17.07.2018 року по серпень 2020 року в порядку спадкування в розмірі 212 950,00грн та стягнути з відповідача на користь її користь судовий збір та суму витрат на правничу допомогу.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 травня 2022 року позовні вимоги задоволено. Визнано ОСОБА_1 право власності на спадкове майно-невиплачену пенсію, з урахуванням підвищення її матері ОСОБА_2 , за період з 17.07.2018 року по серпень 2020 року, в порядку спадкування, в розмірі 212 950 гривень.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 витрати пов`язанні із сплатою судового збору в сумі по 1 064,75грн. з кожного.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, подано апеляційну скаргу, в якій вважають його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги мотивує тим, що діючим законодавством України визначений чіткий порядок заміни сторони виконавчого провадження в адміністративному процесі та порядок спадкування недоотриманих сум пенсії, а тому рішення, яким задоволено вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно прийнято з порушенням норм права.

Посилається на те, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2022 року заяву ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено та замінено ОСОБА_2 на її правонаступника ОСОБА_1 . 25.05.2022 року Головним управлінням подано касаційну скаргу на вказану постанову суду та заяву про зупинення виконання судового рішення.

Також зазначає, що нарахування пенсій, обчислення розміру пенсії та перерахунок відбувається відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно органами Пенсійного фонду України, а тому задоволення позовних вимог судом першої інстанції про визнання права власності на спадкове майно за ОСОБА_1 по невиплаченій пенсії з урахуванням підвищення в розмірі 212950 гривень, що нараховано самостійно позивачем є порушенням вимог Закону.

Таким чином враховуючи відсутність нарахованої Головним управлінням суми по рішенню Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.11.2020 року №600/1290/20-а у зв`язку із смертю позивача ОСОБА_2 , та відсутність звернення ОСОБА_1 з відповідними документами про заміну сторони виконавчого провадження, вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги.

Просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про відмову у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до вимог статті 1227 ЦК України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що узгоджуються із положеннями закону України «Про пенсійне забезпечення» до складу спадщини входить сума пенсії, що була нарахована пенсіонерові, але не отримана спадкодавцем за життя, тому позовні вимоги в частині визнання права власності на майно в порядку спадкування, а саме на недоотриману пенсію є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, вважає його таким що відповідає обставинам справи, постановлений з дотриманням норм права.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.

Згідно з вимогами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України ).

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 23 постанови Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 600/1290/20а позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено в повному обсязі і зобов`язано ГУ ПФУ в Чернівецькій області здійснити з 17 липня 2017 року нарахування та виплату підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим, відкрилась спадкова справа, і ОСОБА_1 визнана єдиним спадкоємцем (а.с.13,18).

Взаємовідносини між позивачем спадкоємцем ОСОБА_1 та померлою спадкодавицею ОСОБА_2 підтверджені документально (а.с. 11-15).

Як вбачається із відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 14.09.2021 року за вих. №2400-1708-8/32503, наданої на заяву ОСОБА_1 про виплату недоотриманої пенсії, що заявник не має права на недоотриману пенсію, так як така пенсія відповідно до рішення суду ОСОБА_2 не нараховувалась (а.с.19).

Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що:

- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Згідно із частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на недоотриману пенсію спадкодавця ОСОБА_2 у сумі 212950 гривень, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказані позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки остання успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.

На спростування доводів апеляційної скарги про те, що нарахування розміру невиплаченої пенсії з урахуванням підвищення здійснено не органами ПФУ а особою, що є грубим порушення, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року ОСОБА_2 , є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3, перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області як отримувач пенсії за віком та проживала в с. Киселів, Кіцманського району, Чернівецької області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до Постанови КМУ від 23 липня 1991 р. №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради України PCP про порядок введення в дію законів Української PCP "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 указав, що обмеження чи скасування Законом № 76-VIII пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених статтею 16 Конституції України, у тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, Закон № 76-VIII у частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Тобто з 17 липня 2018 року відновлено дію статті 39 Закону № 796-ХІІ, у редакції що діяла до 01 січня 2015 року в частині, яка не змінена Законом №987 VІІІ.

Стаття 39 вказаного Закону № 796-ХІІ із 17 липня 2018 року має такий зміст:

"Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: - у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; -у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати".

Спадкодавець за життя зверталася за захистом своїх порушених прав з приводу нарахування та виплати підвищення до пенсії, визначеної ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити із 17 липня 2018 року нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_2 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

При цьому колегія суддів враховує, що розмір нарахування та виплати підвищення до пенсії зроблено позивачем ОСОБА_1 , та підтверджено судом першої інстанції, який навів власний розрахунок, що відповідає вимогам Закону.

Жодних доказів на спростування вказаного розрахунку відповідачем не надано, та матеріали справи не містять.

На спростування інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що позивачка є спадкоємцем за законом першої черги, яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, отже успадкувала належні спадкоємиці суми пенсії відповідно до статті 1227 ЦК України в тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.

Дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про надання інформації щодо нарахованої, але не виплаченої за життя ОСОБА_2 , пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2022 рок у справі №220/30/21 (провадження №61-10575св21).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду України.

Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Інші доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає апелянт.

З врахуванням наведеного, виходячи з принципу пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання права власності на спадкове майно.

При вирішенні даного спору колегія суддів також бере до уваги, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що при вирішенні справи судом першої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права, а тому згідно ст. 375 ЦПК України, по доводам апеляційної скарги оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 травня 2022 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови 26 липня 2022 року.

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк