Справа № 369/270/21
Провадження №2/369/2536/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі судді Янченка А.В., розглянувши заяву адвоката Лисенка Сергія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, про визнання договору недійсним, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про скасування запису про державну реєстрацію права власності, про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні суду знаходиться вказана цивільна справа.

29.12.2021 року представником позивача адвокатом Лисенком С.М. було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на:

ј частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

ј части ну квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;

ј частину квартири АДРЕСА_3 ;

ј частину нежитлового приміщення АДРЕСА_4 ;

ј частину нежитлового приміщення АДРЕСА_5 ;

ј частину садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивачем ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, про визнання договору недійсним, про витребування майна з чужого незаконного воолодіння, про скаування запису про державну реєстрацію права власності, про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта.

Як зазначає заявник на момент смерті ОСОБА_6 (батько позивача) був власником різних об`єктів рухомого та нерухомого майна, яке було набуте в період шлюбу з ОСОБА_2 (відповідач 1), що належить до об`єктів спільної сумісної власності подружжя. Частина нерухомого майна була оформлена на ОСОБА_6 , а частина - на ОСОБА_2 .

За життя ОСОБА_6 (батько позивача) заповіту не склав, тому спадкування у даному випадку відбуваться за законом, у відповідності до Глави 86 ЦК України. Отже, спадкоємцями першої черги за законом у даному випадку є позивач, ОСОБА_1 (дочка померлого) та ОСОБА_2 (відповідач 1, дружина померлого). Інші спадкоємці першої черги за законом відсутні.

Як вважає заявник, предмет позову в цій справі стосується майна, що входить до складу спадкової маси після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (батька позивача) та з приводу якого подано позов. Однак, щодо спадкового майна, з метою його відчуження/переоформлення, неодноразово вчинялися різного роду правочини та дії відповідачами та іншими учасниками у справі, що на даний час має наслідком наступний предмет позову :

1) визнання недійсним договору б/н про участь у будівництві будівлі від 18.05.2020 року, сторонами якого вказано позивача та ОСОБА_2 щодо здійснення будівництва житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) скасування реєстрації Департаменту Державної архітектурно- будівельної інспекції у Київській області декларації про готовність об`єкта до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта (КС 69 від 01.06.2020 року), стосовно будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

3) скасування записів про державну реєстрацію: 22.06.2018 року за ОСОБА_5 права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ; 25.06.2020 року за ОСОБА_2 права владності на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

4) визнання недійсним договору дарування квартири від 23.02.2019 реєстраційний № 210, за яким ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_5 квартиру за адресою АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Дорменок С.М.;

5) визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 08.02.2019 року реєстраційний № 136, за яким ОСОБА_2 продала громадянці Російської Федерації ОСОБА_4 нежитлове приміщення АДРЕСА_5 ;

6) визнання в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (батька позивача) права власності на 1/4 частку у майні: квартира АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення АДРЕСА_6 та АДРЕСА_5 ; квартира АДРЕСА_7 ; садового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Отже, позивачу, яка є дочкою померлого ОСОБА_6 , як спадкоємцю першої черги за законом належить по 1/4 частці у вищевказаному майні. Так, вище перераховане майно, яке входить до складу спадкової маси, 1/4 частка якого мала б успадкуватися за законом позивачем, внаслідок неправомірних дій відповідача-1, відповідача-2, за участю інших осіб та з порушенням вимог закону неодноразово відчужувалася та переоформлювалася між учасниками справи, що свідчить про необхідність застосування заходів забезпечення позову.

Розглянувши заяву, всебічно та повно дослідивши доводи позивача, матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду на ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь нього, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначена правова позиція була багаторазово підтверджена Верховним Судом у справах, де суди дійшли висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову (постанови від 15.07.2021, провадження № 61-8468ав21 та від 30.06.2021 у справі № 523/11320/19).

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїх постановах від 03.07.2019 у справі № 331/1255/17 та від 30.06.2021 у справі № 204/8994/19 вказав, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує під час розгляду питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, за якої може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 724/561/20 та від 07.07.2021 у справі № 308/7086/20.

В останній постанові Верховний Суд також наголосив на тому, що при вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Враховуючи викладене, наведені у заяві про забезпечення позову факти та обґрунтування, предмет цього позову, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд дійшов до висновку про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову у цій справі у спосіб, про який просить заявник, так як застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, та вважає за можливе заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.

При цьому таке забезпечення позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки надана суду інформація з Інтернет-ресурсів щодо вартості обтяжуваного майна вказує на те, що його вартість покриває спірну суму коштів.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбаченихст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву адвоката Лисенка Сергія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, про визнання договору недійсним, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про скасування запису про державну реєстрацію права власності, про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта - задовольнити.

Накласти арешт на:

ј частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

ј части ну квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;

ј частину квартири АДРЕСА_3 ;

ј частину нежитлового приміщення АДРЕСА_4 ;

ј частину нежитлового приміщення АДРЕСА_5 ;

ј частину садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію даної ухвали надіслати сторонам для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Ця ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, проте її оскарження не зупиняє її виконання.

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_8 .

Інформація про боржника: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_9 .

Інформація про боржника: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_10 .

Інформація про боржника: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_11 .

Суддя А.В. Янченко