У Х В А Л А

14 липня 2022 року

м. Київ

Справа № 758/9406/19

Провадження № 14-39цс22

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Сімоненко В. М.,

суддів: Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Пількова К. М.,

Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Штелик С. П.,

перевірила дотримання порядку передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства завод «Генератор» про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою державного підприємства завод «Генератор» на постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

1. У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до державного підприємства завод «Генератор» (далі - ДП завод «Генератор») про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Позовна заява мотивована тим, що з 01 лютого 2001 року він працював на

ДП завод «Генератор» на підставі укладеного між ними трудового контракту.

Відповідно до пункту 3.5. контракту було передбачено обов`язок підприємства забезпечити його житлом із правом наступної приватизації. 20 лютого 2001 року строк дії контракту продовжено на 5 років, а 01 лютого 2006 року - на 3 роки, тобто

до 31 грудня 2008 року, з уточненням умов. Згідно з пунктом 3.6. пролонгованого контракту адміністрація підприємства зобов`язалася протягом 6 місяців з дня підписання контракту подати необхідні документи в органи місцевого самоврядування для забезпечення видачі йому ордера на квартиру, виділену йому підприємством

з 01 лютого 2001 року за адресою:

АДРЕСА_1 .

3. Вказував, що 16 травня 2002 року він був тимчасово зареєстрований за вищевказаною адресою, а у 2004 та 2006 роках тимчасова реєстрація у квартирі продовжувалася. При цьому, на цей час він також зареєстрований та проживає у вищевказаній квартирі АДРЕСА_2 .

4. 12 червня 2002 року розпорядженням Подільської районної у м. Києві державної адміністрації № 680 вищевказану квартиру було включено до числа службових.

5. Зазначав, що відповідно до виписки з протоколу № 27 засідання

житлово-побутової комісії ДП завод «Генератор» від 29 жовтня 2003 року, затвердженого на засіданні профспілкового комітету ДП завод «Генератор», постановлено клопотати перед адміністрацією і профспілковим комітетом заводу про закріплення за ним однокімнатної службової квартири АДРЕСА_2 , згідно укладеного контракту з адміністрацією заводу.

6. Крім того, спільним рішенням № 3 адміністрації та президії профспілкового комітету ДП заводу «Генератор» від 25 січня 2006 року у зв`язку з продовженням із ним, контракту для виконання особливо важливих робіт та дотриманням умов контракту зі сторони адміністрації вирішено продовжити термін надання службової квартири.

7. 07 лютого 2006 року адміністрацією заводу було направлено лист до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації з проханням здійснити його реєстрацію за місцем фактичного проживання у вказаній квартирі.

8. Таким чином, позивач вважав, що був заселений та зареєстрований у квартирі, яка йому була надана на законних підставах.

9. 05 червня 2007 року адміністрацією ДП завод «Генератор» було направлено на адресу Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації клопотання № 58/359, щодо вирішення житлового питання ОСОБА_1 04 липня 2007 року у відповідь на вказане клопотання Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація повідомила, що оскільки квартира, в якій він проживає, є власністю ДП завод «Генератор», то для вирішення питання про передачу йому цієї квартири відповідне розпорядження районної державної адміністрації не потрібно.

10. У квітні 2009 року він звернувся до суду з позовом до ДП завод «Генератор», Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа - Подільська районна у м. Києві державна адміністрація, про переведення службової квартири в неслужбову, виконання умов контракту щодо надання квартири, зобов`язання видати ордер на квартиру, відшкодування моральної шкоди.

11. Зазначена справа розглядалася судами неодноразово.

12. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 лютого 2010 року

у задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено.

13. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2011 року у справі № 2-4359/10 його апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Оболонського районного суду

м. Києва від 10 жовтня 2010 року в частині відмови у задоволенні вимог про переведення службової квартири в неслужбову скасовано та ухвалено нове рішення, яким його позов в цій частині задоволено. Зобов`язано ДП завод «Генератор» виконати умови пункту 3.6. трудового контракту, який був укладений 01 лютого 2006 року між ним та підприємством, та подати всі необхідні документи до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації для вирішення питання про переведення квартири

АДРЕСА_2 , зі службової в неслужбову.

У решті рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2010 року залишено без змін.

14. На виконання вищевказаного рішення апеляційного суду м. Києва від 06 квітня

2011 року у справі № 2-4359/10 розпорядженням Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 03 жовтня 2016 року № 642 було виключено з числа службових жилих приміщень ДП завод «Генератор» однокімнатну квартиру

АДРЕСА_2 .

15. 10 січня 2017 року він звернувся до Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації щодо видачі йому ордеру на спірну квартиру, на що листом від 23 січня 2017 року йому було роз`яснено про необхідність звернення за місцем реєстрації працівників ДП завод «Генератор».

16. 22 червня 2017 року Подільська районна у м. Києві державна адміністрація повідомила його, що згідно зі статтею 58 Житлового кодексу України єдиною підставою для вселення у надане житлове приміщення є ордер, а тому, зважаючи, що він на квартирному обліку не перебуває, підстав для видачі ордера відсутні.

17. Крім того, ним було ініційовано питання щодо приватизації спірної квартири шляхом подання відповідних заяв до адміністрації заводу, зокрема, у заявах

від 19 жовтня 2018 року, від 26 квітня 2019 року. Проте листом директора ДП заводу «Генератор» від 19 червня 2019 року його заяву про приватизацію житла повернуто без задоволення вимог, так як він не перебуває на квартирному обліку і не має ордера на вселення.

18. З огляду на викладене, позивач, у справі, що направлена на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вважав дії відповідача неправомірними та такими, що порушують його житлові права та просив суд: визнати за ним право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 ; визнати відмову ДП завод «Генератор» щодо передачі квартири у приватну власність неправомірною; зобов`язати ДП завод «Генератор» передати йому спірну квартиру у приватну власність.

19. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

20. Постановою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 .

Визнано неправомірною відмову ДП завод «Генератор» у задоволенні вимог

ОСОБА_1 про передачу йому у приватну власність квартиру АДРЕСА_2 . Зобов`язано ДП завод «Генератор» передати ОСОБА_1 у приватну власність квартиру АДРЕСА_2 , відповідно до вимог Закону України

«Про приватизацію державного житлового фонду» за відсутності у ОСОБА_1 ордера на вказану квартиру. Вирішено питання розподілу судових витрат.

21. Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що: спірна квартира, яку займає позивач, перебуває у повному господарському віданні ДП завод «Генератор» та у комунальну не передавалася; спільних органів приватизації із відповідною місцевою державною адміністрацією не створювалося; вирішення питання щодо приватизації цієї квартири належить до компетенції ДП завод «Генератор»; ДП завод «Генератор» не оскаржував право позивача на житло та визнав його. Суд також послався на положення

статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо права на повагу до свого житла.

22. 31 січня 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ДП завод «Генератор», в якій він просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року та залишити в силі рішення Подільського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

23. Скаржник у касаційний скарзі зазначав, що суд апеляційної інстанції послався на постанови Верховного Суду в інших справах, правовідносини в яких не є подібними (зокрема, постанову Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду

від 24 лютого 2021 року у справі № 296/4642/19; та постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі 200/18858/16 у цивільній юрисдикції). При цьому, скаржник зазначає, що суд не врахував, що ДП завод «Генератор» перебуває у процедурі банкрутства - стадії розпорядження майном, а тому приватизація квартири, яка є власністю заводу і по суті це є відчуженням нерухомого майна, порушить права та інтереси кредиторів і працівників підприємства. Тому відповідно до пункту 8 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України)

такі справи підлягають розгляду у порядку господарського судочинства у процедурі банкрутства.

24. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2022 року клопотання ДП завод «Генератор» про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задоволено. Поновлено ДП завод «Генератор» строк на касаційне оскарження постанови

Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року.

25. Відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Подільського районного суду м. Києва.

26. Клопотання ДП завод «Генератор» про зупинення виконання судового рішення задоволено. Виконання постанови Київського апеляційного суду від 27 жовтня

2021 року зупинено до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

27. У квітні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

28. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 травня 2022 року справу за позовом

ОСОБА_1 до ДП завод «Генератор» про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ДП завод «Генератор» на постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року призначено до судового розгляду.

29. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року справу передано

до Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 403 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

30. Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначала, що представник

ДП завод «Генератор» заявляв щодо порушення правил юрисдикції у судах попередніх інстанцій, у тому числі щодо правових позицій з цього приводу у судах господарської юрисдикції, а томуколегія суддів вважала, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки ДП завод «Генератор» оскаржує судове рішення апеляційного суду з підстав порушення правил предметної юрисдикції, а виключних випадків, за яких справа не підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, передбачених частиною шостою статті 403 ЦПК України, не встановлено.

31. Перевіривши підстави для передачі справи на розгляд, Велика Палата

Верховного Суду зазначає таке.

32. Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

33. Відтак, за змістом цієї норми судом повинно бути встановлена не тільки відсутність виключень, передбачених частиною шостою статті 403 ЦПК України та одночасна наявність наступних фактів: учасник заявляв про порушення правил юрисдикції у судах попередніх інстанцій; посилався на судові рішення Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду, який розглянув справу з подібними правовідносинами у іншій юрисдикції та Велика Палата Верховного Суду не викладала правових висновків, щодо визначення юрисдикції у подібних правовідносинах.

34. Наявність у частині шостій статті 403 ЦПК України умов передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду зумовлена підставами касаційного оскарження судових рішень та межами повноважень колегій суду, судових палат та об`єднаних палат Касаційних судів у складі Верховного Суду та повноваженнями Великої Палати Верховного Суду.

35. Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 403 ЦПК України учасник справи, який оскаржує судове рішення з підстав порушень правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, беручи участь у розгляді справи в суді першої чи апеляційної інстанції мав заявити про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

36. Згідно із пояснювальною запискою до проєкту Закону України

«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підстав передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та щодо строків повернення адміністративних справ», у редакції якого викладена частина шоста статті 403 ЦПК України, передача касаційними судами справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції має відбуватися за сукупності таких підстав: наявність різної судової практики у подібних спорах у касаційних судах інших юрисдикцій; відсутність висновків Великої Палати Верховного Суду щодо предметної чи суб`єктної юрисдикції у подібних спорах; заявлення учасником справи, який оскаржив судове рішення, про порушення правил юрисдикції під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій.

37. З огляду на вказане, справу можна передати на розгляд

Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 403 ЦПК України лише за відсутності всіх трьох указаних у цій частині випадків. У разі наявності

хоча б одного з перелічених у тій частині випадків передача справи на розгляд

Великої Палати Верховного Суду безпідставна (див. ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі № 488/2810/19 (пункт 9), від 02 березня 2021 року у справі № 361/3865/19 (пункт 20), від 31 серпня 2021 року у справі № 761/3726/19 (пункт 10),від 08 вересня 2021 року у справі № 922/3322/20, від 22 вересня 2021 року

у справі № 335/6684/19 (пункт 9), від 29 вересня 2021 року у справі № 760/10469/20 (пункт 12), від 06 жовтня 2021 року у справі № 757/40434/20, від 30 листопада 2021 року

у справі № 758/169/21 (пункт 13).

38. Слід також зауважити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалась щодо критеріїв визначення юрисдикції спору.

39. У постанові Великої Палати Верховного Судувід 27 березня 2019 року у справі № 638/14011/16-ц зазначено, що судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Це і компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

40. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

41. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

42. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

43. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, що виникають із індивідуальних, цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства,

а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

44. Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин,

правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

45. Ці позиції викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду

від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20),

від 16 червня 2020 року у справі № 756/3456/19 (провадження № 14-543цс19),

від 26 лютого 2020 року у справі № 210/5659/18 (провадження № 14-632цс19) та інших.

46. Крім того, за узагальненим змістом частини другої

статті 389 та статті 403 ЦПК України справи, у яких виникає правова проблема, пов`язана з юрисдикцією, за наявності різних правових позицій Касаційного суду у складі Верховного Суду у будь-якому складі суддів цього суду вирішується палатою чи об`єднаною палатою цього суду. І лише наявність різних правових позицій іншого касаційного суду, у тому числі щодо юрисдикції, є однією з підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду (частина третя статті 403 ЦПК України).

47. Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначала, що представник

ДП завод «Генератор» заявляв щодо порушення правил юрисдикції у судах попередніх інстанцій, у тому числі щодо правових позицій з цього приводу у судах господарської юрисдикції.

48. Однак, за змістом судових рішень, відзивів на позов (т.1, а.с.140) та апеляційної скарги, посилаючись на наявність справи про банкрутство відповідач не заявляв про порушення правил юрисдикції, звертаючи увагу лише на недоцільність передачі державного майна приватній особі. На посилається відповідач на таке порушення юрисдикції і в касаційній скарзі.

49. Відсутність посилання в судах першої чи апеляційної інстанції на судові рішення іншого касаційного суду свідчить про право Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду висловити правову позицію щодо спору у цій справі з застосуванням критеріїв, висловлених Великою Палатою Верховного Суду у вищевказаних постановах.

50. Крім того, ані у касаційні скарзі, ані в ухвалі касаційного суду не міститься посилань на будь-які конкретні судові рішення касаційної інстанції іншої юрисдикції, які б свідчили, що справи з подібними правовідносинами, як у цій справі, розглядаються касаційними судами різних юрисдикції.

51. Посилання відповідача на наявності у проваджені суду господарської юрисдикції справи про банкрутство відповідача не є спором про юрисдикцію цього спору, а надає підстави касаційному суду обговорити можливість та/або необхідність застосування при розгляді цієї справи положень статті 120 Кодексу з питань банкрутства, положень пунктів 7 та 8 частини першої статті 12 ГПК України, в редакції на момент відкриття провадження у справі та Прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2343-XII.

52. Відповідно до частини шостої статті 404 ЦПК України, якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд

Великої Палати.

Керуючись статтями 403 та 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Повернути справу № 758/9406/19 за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства завод «Генератор» про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою державного підприємства завод «Генератор» на постанову Київського апеляційного суду

від 27 жовтня 2021 року на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В. М. Сімоненко

Судді: Т. О. Анцупова Г. Р. Крет

В. В. Британчук К. М. Пільков

Ю. Л. Власов О. Б. Прокопенко

І. В. Григор`єва Л. І. Рогач

Д. А. Гудима О. М. Ситнік

Ж. М. Єленіна І. В. Ткач

І. В. Желєзний О. С. Ткачук

Л. Й. Катеринчук С. П. Штелик