Справа №461/2104/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю: секретаря судового засідання Кухара Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Акціонерно - комерційного банку «Львів» (адреса проживання місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Сербська, 1, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_2 (адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_2 , РНОКПП:невідомий) про визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася із позовом до АКБ «Львів», участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_2 в якому просить визнати недійсним кредитний договір №12302/003/2020 від 20.11.2020 року. Позовна заява вмотивована тим, що 20.11.2020 року, між ОСОБА_1 та АТ АКБ «Львів» укладено кредитний договір №12302/003/2020, відповідно до якого позивачеві надано кредитні кошти у сумі 100 000, 00 грн. Відповідно до умов п.1.3. договору кредит мав був повернутий 19.11.2023 року. Відповідно до п.3.2. договору, процента ставка становить 54%. Згідно п.3.3. договору, реальна ставка становить 207 027, 75 грн. Позивач зазначає, що кредитний договір був укладений нею у зв`язку із тяжкою хворобою матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за якою позивач здійснювала догляд. Позивач стверджує, що договір був укладений нею на вкрай невигідних умовах, з реальною процентною ставкою 69,59 %, загальна вартість кредиту становить 207 027,75 грн., та тепер їй необхідно повернути виплати вдвічі більші, ніж отриманих нею кредитних коштів. Також позивач вказує, що здійснювала підприємницьку діяльність, однак у зв`язку із карантинними обмеженнями, пов`язаними з гострою распіраторною хворобою «COVID-19», їй довелось призупинити ведення діяльності. Позивач стверджує, що у зв`язку із відсутністю у неї економічної освіти, зміст договору та додатків до нього, був їй не зрозумілий та їй не було відомо про існування таких високих ставок споживчого кредиту. Зважаючи на те, що правочин було укладено під впливом тяжкої для неї обставини, позивач просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.05.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

11.07.2022 року на адресу суду надійшли пояснення АТ АКБ «Львів», відповідно до яких вважають позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Свої заперечення мотивують тим, що позивачем не доведено існування тяжких життєвих обставин на момент укладення оспорюваного правочину, не надано доказів, що банку було відомо про існування у позивача матері із тяжким захворюванням, а також не надано жодних доказів, що кошти були призначені для її лікування. Представник відповідача зазначає, що особа, яка оскаржує правочин, має довести , що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено на таких умовах. Просить позовні вимоги залишити без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити.

Представник відповідача АТ АКБ «Львів» у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.15, ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, та кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу.

За змістом статтей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 20.11.2020 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Акціонерно - комерційним банком «Львів» укладено договір №12302/003/2020, відповідно до умов якого позивач отримала кредитні кошти у сумі 100 000, 00 гривень.

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, Банк зобов`язується надати у власність позичальника грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом.

Як вбачається з п.2.2.1. позичальник має право відмовити від одержання кредиту , шляхом подання до банку письмової заяви в довільній формі.

Відповідно до п.3.2. Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує Банку фіксовану проценту ставку у розмірі 54% процентів річних.

Згідно п.3.3 Кредитного договору , загальна вартість кредиту становить 207 027, 75 грн. Реальна річна процента ставка становить 69,59 грн. відсотків.

Відповідно до п.3.9. Кредитного договору, при незгоді позичальника з пропозицією Банку щодо зміни розміру процентної ставки та /або не підписанні позичальником додаткового договору відповідно до п.3.8 цього договору , позичальник зобов`язаний впродовж 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку повністю повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування ним, нараховані на день повернення кредиту.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Львівським міським бюро ЗАГС від 07.04.1967 року, актовий запис 2067, ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 /а.с.5/.

З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на забій правого кульного суглобу. Потребує домашнього та стороннього догляду, хвора лежача/а.с.4/.

З довідки ТзОВ «Холдинг «Гранд Готель» №1 від 21.02.2022 року №1, ОСОБА_1 працює на посаді мийника посуду з 11.02.2022 року у ТзОВ «Холдинг «Гранд Готель»./а.с.6/.

Відповідно до угоди про розірвання договору суборенди №23_ЛГ/21-ПМ від 01.09.2022 року, ТзОВ «Перфект Менеджмент» та ОСОБА_1 сторони прийшли до взаємної згоди достроково з 01.02.2022 року розірвати Договір суборенди 323 - ЛГ/21-ПМ від 01.09.2022 року ./а.с.7-8/.

Згідно з актом приймання - передачі об`єкту суборенди з суборенди до договору суборенди №23-ЛГ/21- ПМ від 01.09.2021 року ТзОВ «Перфект Менеджмент» та ФОП ОСОБА_1 , суборендар передав, а орендар прийняв внутрішню площу нежитлового приміщення загальною площею 4.1 кв.м., відповідно до плану дислокації, що знаходиться в будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ./а.с.9/.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивач обґрунтовує недійсність п.3.2.,3.3 кредитного договору №12302/003/2020 від 20.11.2020 року саме тим, що на момент укладення договору його зміст суперечив цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства та під впливом тяжкої для позивача обставини та вкрай невигідних умовах.

Натомість, під час розгляду справи судом не встановлено, що оскаржуваний правочин не відповідає вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України і/або суперечить іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 цієї ж статті).

У ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, основними ознаками договору є: домовленість, тобто для його існування повинен бути компроміс, волевиявлення учасників, яке збігається; для договору повинна бути домовленість двох чи більше осіб, що означає, що з волевиявлення лише однієї сторони не може виникнути договір.

У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вбачається, що законом визначено право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору за умови дотримання вимог закону при укладенні договору.

Відсутність волевиявлення означає, що сторона не мала на меті укладати відповідний договір та не укладала його.

Разом з тим, суд враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц викладено наступну правову позицію:

«Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Позивачем не доведено суду наявність у нього тяжкої обставини, під впливом якої він уклав з відповідачем кредитний договір на невигідних для нього умовах, а посилання позивача щодо тяжкої хвороби матері позивача ОСОБА_3 , та як наслідок укладення кредитного договору на невигідних умовах, судом не береться до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів, що відповідачеві було відомо на моменту укладення оспорюваного кредитного договору про існування у позивача матері та про наявність у неї захворювання, а також відсутні докази, що кошти утримувались нею для здійснення лікування матері.

З урахування зазначеного, суд дійшов висновку, що укладення з відповідачем кредитного договору з метою звільнення від психологічного тиску у зв`язку з телефонними погрозами, які позивач, за його твердженнями, отримував від інших осіб з вимогами сплатити заборгованість позивача за іншими кредитними договорами суд не вважає тяжкою обставиною в розумінні ст. 233 ЦК України.

Крім цього, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Проте, позивач не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала, і не зверталася до кредитора за додатковими роз`ясненням положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто не скористалася цим своїм правом та не зверталася за правової допомогою до укладення договору для роз`яснення його умов.

Отже, під час розгляду справи, позивачем не доведено того факту, що відповідач не виконав умови укладеного між ними договору.

При цьому,за своїм змістом умови спірного договору не містять положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін; кредитний договір укладено із додержанням форми, встановленої законодавством.

Отже, під час розгляду справи, позивачем не доведено того факту, що відповідач не виконав умови укладеного між ними договору.

При цьому,за своїм змістом умови спірного договору не містять положень,які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін; кредитний договір укладено і з додержанням форми, встановленої законодавством.

Позивачу було надано повну, всебічну, об`єктивну та достовірну інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення кредитного договору, а тому твердження позивачки на порушення відповідачем її прав, суд не приймає до уваги та відхиляє, оскільки зазначені твердження і доводи позивачки не підтверджуються будь-якими доказами.

У ст.77 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень.

За змістом ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оспорюваний Договір кредиту №12302/003/2020 від 20.11.2020 року, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, умови оспорюваних договорів не є несправедливими або такими, що створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

З огляду на викладене, на зміст заявлених вимог та підстав позову, обсяг наданих суду доказів, в ході розгляду справи судом не встановлено підстав, які б свідчили про невідповідність умов Договору про споживчий кредит № 12302/003/2020 від 20.11.2020 року вимогам законодавства, а доводи позивача в цій частині ґрунтуються на її припущеннях і спростовуються самим змістом договору та додатків до нього, а відтак відсутні підстави для визнання п.3.2, 3.3.даного договору недійсним з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відтак, суд доходить висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Враховуючи, що позов не підлягає до задоволення, то відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

в позові ОСОБА_1 до Акціонерно - комерційного банку «Львів» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського Апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 25.07.2022 р.

Суддя: Мисько Х.М.